Справа № 346/3728/23 
Провадження № 22-ц/4808/217/25 
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
суддів:                                        Максюти І.О., Мальцевої Є.Є., 
секретаря:                                        Гудяк Х.М.,
з участю                        представника АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене в складі судді Коваленка Д.С. 21 листопада 2024 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 05 грудня 2024 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в :
У липні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Атаманюк В.М., звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів. 
Зазначив, що 25 травня 2023 року невідома особа, перебуваючи у м. Вінниці зняла з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 33295,20 грн. З даного приводу вона звернулась із заявою до Коломийського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, яке відкрило кримінальне провадження. Також позивачка зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» для проведення службового розслідування за вказаною подією, а також повернення їй списаних коштів. У відповідь банк повідомив, що кошти не підлягають до повернення, оскільки при їх знятті було правильно введено ПІН-код картки. Разом з тим представник відповідачки наполягає, що банківську картку та її реквізити його довірителька нікому не передавала, картку не втрачала.
За наведених обставин просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів в розмірі 33295, 20 грн, а також всю заборгованість, по процентах та пені, яка виникла в результаті несанкціонованого зняття коштів.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 33295, 20 грн, судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а також судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. 

В апеляційній скарзі на рішення представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що всі спірні фінансові операції від імені позивачки були здійснені за допомогою Додатку Приват 24, для входу в який необхідним є введення логіну та паролю. 23.05.2023 на ОСОБА_1 в додатку Приват 24 була випущена картка, встановлений кредитний ліміт. При цьому логін та пароль не змінювався, а вхід був додатково підтверджений шляхом дзвінка з ПриватБанку. Представник скаржника вказує, що в даному випадку зняття коштів стало можливим, оскільки позивачка перейшла на фішинговий сайт Приват24, де під час верифікації внесла власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону, пароль доступу, а також під час дзвінка банку підтвердила вхід.
Вважає, що банк не може нести відповідальність за всі посилання, які надходять клієнту на телефон, або знаходяться в мережі Інтернет. При цьому посилається на п.140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, відповідно до якого користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Вказує, що спірні операції здійснені до моменту повідомлення позивачем банку про дані операції, а тому відповідальність за них несе саме ОСОБА_1 . Наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.
Представник банку також звертає увагу, що ні договір доручення на ведення справ, ні акт виконаних робіт від 29.06.2023 не містять опису, по якій конкретно справі надавалась правова допомога, не зазначено назву суду, сторін позову, предмету позовних вимог. На думку представника скаржника, даний акт не може бути належним доказом на підтвердження надання правничої допомоги саме по даній справі, тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає.
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 з невідомих причин не з`явилась. При цьому враховуючи її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи не встановлено.
В засіданні апеляційного суду представниця банку доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представниці скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає з огляду на наступне. 
Задовольняючи позов, суд виходив із того, що відповідач дійсно порушив право позивачки як споживачки банківських послуг на належне виконання зобов`язання за договором банківського рахунку, а саме: здійснення перерахування і видачу грошових коштів з рахунку позивачки виключно на підставі її розпоряджень, а не розпоряджень інших осіб. Це призвело до безпідставного списання 25.05.2023 з її рахунку грошових коштів у розмірі 33 295,20 грн (з яких 32 015,20 грн — кредитні кошти, а 1 280 грн — комісія банку). Суд дійшов висновку, що, оскільки позивачка самостійно сплатила банку 33 295,20 грн, тобто грошові кошти, які банк повинен був зарахувати на її рахунок, порушене право позивачки підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача цієї суми.
Стягуючи судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн, суд взяв до уваги надані стороною позивачки докази їх понесення, а саме: договір-доручення на ведення справи від 29.06.2023, акт виконаних робіт за договором від 29.06.2023, квитанцію, з яких убачається, що адвокат надав послуги протягом 5 годин вартістю 10 000,00 грн. Водночас суд зазначив, що, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, надані документи не підтверджують зв`язок із цією справою щодо надання консультації та витрачання на неї 2 годин, а також складання адвокатом заяви про забезпечення позову. Однак, складання позовної заяви протягом 2 годин вартістю 4 000,00 грн суд визнав витратами, що ґрунтуються на частині 2 статті 137 ЦПК України та відповідають її вимогам.
З такими висновками колегія суддів погоджується.

Встановлено, що ОСОБА_1 була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».
З виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 убачається, що до цього рахунку 23.05.2023 була випущена картка № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт 34 000,00 грн. З цього рахунку було здійснено такі операції:
25.05.2023 о 16:18, 16:19, 16:20 та 16:21 – зняття готівки в банкоматі за адресою Хмельницьке шосе, 25а, м. Вінниця, кожного разу по 5 000 грн;
25.05.2023 о 16:26 – покупка в магазині № НОМЕР_3 у м. Вінниця на суму 5 015,20 грн;
25.05.2023 о 16:40 – зняття готівки в банкоматі DN00, вул. Хмельницьке, 13, м. Вінниця у розмірі 7 000 грн.
За кожну з вищевказаних операцій банк стягнув комісію у розмірі 200 грн, окрім останньої, за яку було стягнуто 280 грн (а.с. 14 т. 1).
Таким чином, загальна сума знятих з рахунку ОСОБА_1 коштів склала 33 295,20 грн.
Як тільки позивачка дізналася про зняття коштів із її рахунку 25.05.2023, вона того ж дня повідомила про це відповідача засобами телефонного зв`язку через «Гарячу лінію», після чого рахунок був заблокований.
Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку №5317 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення встановлено, що 25.05.2023 о 21:25 надійшло повідомлення зі служби «102», а також електронне звернення ДКП №297289 від ОСОБА_1 .
У зверненні зазначено, що 25.05.2023 через мобільний застосунок «Приват24» невідома особа оформила кредитну картку «ПриватБанку» на її ім`я та в подальшому зняла з неї 33 295,20 грн у банкоматах та супермаркетах «АТБ» у м. Вінниця (а.с. 9, т. 1).
Крім того, ОСОБА_1 подала заяву до начальника Коломийського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, в якій зазначила вищевказані факти (а.с. 10 т. 1).
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань було відкрито кримінальне провадження №12023091180000518 за заявою ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 13 т. 1).
01.06.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначила, що 25.05.2023 приблизно о 17:00 вона виявила у застосунку «Приват24» повідомлення про зняття коштів із її банківської картки, оформленої для виплат.
Загальна сума списаних коштів склала 33 295,20 грн, у зв`язку з чим вона негайно зателефонувала на «Гарячу лінію» ПриватБанку. Там їй повідомили, що це саме вона оформила кредитну картку «Універсальна» та здійснила зняття готівки в банкоматах м. Вінниця, а також оплату в магазині «АТБ» у м. Вінниця на зазначену суму (а.с. 7, т. 1).
У відповідь АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що банк не може повернути кошти, оскільки 25.05.2023 з її платіжної картки були зняті кошти, і PIN-код було введено правильно (а.с. 11, 12 т. 1).
Відповідно до даних службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» щодо несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку клієнтки ОСОБА_1 встановлено, що за наявними фотоматеріалами з банкомату CAVI 9381 особою, яка знімала кошти зі смарт-годинника, виявився клієнт банку ОСОБА_2 . Ця ж особа також зафіксована під час зняття коштів з картки іншого клієнта банку – ОСОБА_3 .
Аналіз транзакцій через адмінку «PanLike» показав, що по картці ОСОБА_1 генерувався PIN-код, а кошти знято безконтактно (NFC) через гаманець Google Pay (токен 5355604285682646) з введенням PIN-коду.
Вибірка «ZMNPIN» показала, що PIN-код для картки НОМЕР_2 генерувався двічі: 23.05.2023 о 22:11:46 – під час випуску картки; 25.05.2023 о 16:02:52 – під час зняття коштів.
Аналіз логів входів у «Приват24» за 23-25.05.2023 показав нетипові входи під акаунтом +380508816207: 23.05.2023 о 22:08:30 та 22:10:33 – з пристрою Galaxy Tab A (8.0” 2019) Samsung (IP 46.211.230.99); 25.05.2023 о 16:00:36 – з пристрою M2101K6G Redmi (IP 62.122.202.157) – типовий для клієнта.
Однак логін і пароль не змінювалися, тобто зловмисник мав статичний пароль для входу в «Приват24» (а.с. 79-83 т. 1).
24.07.2023 ОСОБА_1 внесла на рахунок банку 35 650,00 грн повернення кредитних коштів (а.с. 191, т. 1).
Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Відповідно до п. 32.3.2. Закону України Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Згідно із ст. 7, п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.
Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.
Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 (що діяло під час виникнення спірних відносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.
Аналіз аргументів апеляційної скарги свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приват Банк» зазначав, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того факту, що 25 травня 2023 року операції по її рахунку здійснювались не нею. Зокрема посилався на неврахування судом першої інстанції обставин укладення 23 травня 2023 року кредитного договору, дійсності його умов, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, презумпцію правомірності правочину. 
Разом з тим, колегія приходить до висновку про наявність факту порушення прав позивачки, яка не мала наміру та волевиявлення на отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернулася із заявою до поліції та повідомила банк. 
При цьому, 25 травня 2023 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких в подальшому фактично стала підставою для заборгованості за кредитним договором, яку позивачка погасила добровільно.
Судом встановлено, що як тільки позивачка дізналась про зняття з її рахунку 25.05.2023 грошових коштів, вона одразу у цей же день повідомила засобами телефонного зв`язку відповідача на створену для цього "Гарячу лінію" (що ним не оспорювалось). Більше того, відповідачу було відомо про вхід в акаунт позивачки 23.05.2024 у систему Приват 24 іншою особою, з іншої ІР адреси, з іншого населеного пункту та з використанням іншого технічного засобу, який не є типовим для позивачки, з метою отримання кредиту розміром 34000 гривень від її імені.
Зібрані по справі докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 своїми діями не сприяла здійсненню вказаних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.
При цьому належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, відповідачем не представлено. 
Встановивши порушення прав ОСОБА_1 , суд прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача 33295,20 грн, які позивачка сплатила по неукладеному кредитному договору.
Жодних доводів з приводу неповноти встановлення обставин за наявними в справі доказами, зокрема щодо розміру списаної заборгованості, чи необґрунтованості здійсненого розрахунку пені в апеляційній скарзі не наведено. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обсяг та вартість наданої правової допомоги в розмірі 4 000,00 грн належним чином підтверджена.
Оскільки судом першої інстанції досліджено надані сторонами докази та на підставі них встановлені обставини справи, при цьому правильно застосовано норми матеріального права у вказаних правовідносинах, виходячи з меж розгляду справи апеляційним судом, підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, зазначених у ній, відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.        Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                               Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2025 року.