ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/825/25 Справа № 191/2952/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О. І. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2024 року по справі за заявою Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за розподіл природного газу зі ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за розподіл природного газу зі ОСОБА_1 . 
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про стягнення заборгованості за розподіл природного газу зі ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпропетровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права у зв`язку з неправильним встанволенням обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, не відповідність висновків суду обставинам справи, тому просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стягувача не є безспірними, а тому не можуть бути розглянуті у порядку наказного провадження. 
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом розділу ІІ ЦПК України наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.
Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Відповідно до частини 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2 - 1 ) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Відповідно до частини 3 статті 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Згідно положень пункту 5 частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Також, у відповідності до пункту 4 частини 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Судовий наказ може бути видано за наявності як відповідних договорів про надання таких послуг, так і інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.
Таким чином, заявнику слід лише довести, що він дійсно надає житлово-комунальні послуги та перед ним існує заборгованість із сплати за надані житлово-комунальні послуги. Стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, презюмується самою подачею заяви, в цьому і є сутність наказного провадження, надати вразливій стороні максимально легкий спосіб захисту порушеного права. В той же час, і друга сторона не позбавлена можливості захисту його права, шляхом подачі, в установленому процесуальним законом порядку, заяви до суду про скасування судового наказу.
Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу, який є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Згідно п. 1.2. та п. 1.3. розділу І Типового договору, умови цього договору однакові для всіх споживачів, та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРС. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептуванням договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви - приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), а наданий заявником розрахунок заборгованості боржника не оспорений та не спростований. Тому підстави стверджувати, що розмір заборгованості не є безспірним відсутні. У випадку встановлення протилежного, процесуальним законом передбачений механізм скасування судового наказу.
Тому, подана АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" заява про видачу судового наказу свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подану заяву про видачу судового наказу.
Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявника документи, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з боржника заборгованості за послуги з розподілу природного газу, висновки суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, є помилковим.
Однак, суд першої інстанції належної уваги не звернув, чим порушив права заявника на доступ до правосуддя, оскільки згідно цивільного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.
Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 353 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК.
Таким чином, розподіл судових витрат, сплачених заявником за подання апеляційної скарги, має бути здійснено судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»  задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2024 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: