ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року		Справа № 500/5366/24 пров. № А/857/32136/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» про стягнення податкового боргу, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, повний текст складено 31 жовтня 2024 року), -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі – Головне управління) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (далі – ТОВ) про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та податку на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства на загальну суму 1852364,58 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить прийняти постанову по справі, якою передати справу на розгляд Господарського суду Тернопільської області, яким відкрито провадження у справі про неплатоспроможність відповідача у справі ТОВ.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що 08 жовтня 2024 року у справі №921/476/24 Господарського суду Тернопільської області відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КузПБ). Зазначає, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який  розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
Відповідач у додаткових поясненнях заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.
Позивач в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи судом, доказів погашення податкового боргу в сумі 1852364,58 грн відповідач не надав.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що встановлено, що ТОВ з 20.12.2016 перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад.
Станом на 23.08.2024 у ТОВ наявний податковий борг перед держаним бюджетом в сумі 1852364,58 грн (основний платіж – 787759,40 грн, штрафні санкції – 905998,57 грн, пеня – 158606,61 грн) в тому числі по платежах:
- по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 1522553,89 грн (основний платіж – 464131 грн, штрафні санкції – 905998,57 грн, пені 152424,32 грн);
- по податку на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства – 329810,69 грн (основний платіж – 323628,40 грн, штрафні санкції – 0,00 грн, пеня – 6182,29 грн).
Вказаний податковий борг виник у відповідача у зв`язку з несплатою:
- самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а саме:
в сумі 66853 грн згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість №9034336482 від 20.02.2024 (а.с.36);
в сумі 101504 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість №9064699974 від 20.03.2024 (а.с.37);
в сумі 77586 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість №9100942547 від 22.04.2024 (а.с.38);
в сумі 93337 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість №9135463976 від 20.05.2024 (а.с.39);
в сумі 82339 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість №9168845774 від 20.06.2024 (а.с.40);
в сумі 42512 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість №9168845774 від 22.07.2024 (а.с.41);
в сумі 113972 грн, однак з врахуванням часткової сплати сума становить 102639,40 грн згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств №9122508847 від 09.05.2024 (а.с.34-35);
в сумі 220989 грн згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств №9241983441 від 20.08.2024 (а.с.30-31);
- згідно податкового повідомлення - рішення №00028830405 від 26.03.2024, яким до відповідача застосовано штраф у сумі 905998,57 грн (а.с.23) та яке винесено на підставі акту камеральної перевірки даних податкової звітності з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ №1632/19-00-04-05/41037833 за період з 03.06.2022 по 19.01.2024 (а.с.19-22);
- пеня, нарахована згідно вимог статті 129 ПК, а саме:
з податку на додану вартість у сумі 152424,32 грн за період з 21.09.2023 по 08.07.2024 (а.с.15-16);
з податку на прибуток підприємств у сумі 6182,29 грн за період з 20.11.2023 по 19.08.2024 (а.с.13).
Заявлена в позовних вимогах сума податкового боргу, окрім перелічених податкових декларацій, податкового повідомлення-рішення, акту перевірки та розрахунків пені, підтверджується також іншими наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою про наявність податкового боргу станом на 23.08.2024 (а.с.11), розрахунками сум позовних вимог з податкового боргу (а.с.12, 14), світлокопіями інтегрованих карток платника податку за платежами «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» (а.с.44-49) та за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» (а.с.42-43).
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, як уже наведено вище, апеляційна скарга ТОВ мотивована тим, що спір про стягнення податкового боргу не може розглядатися адміністративним судом, так як щодо відповідача розпочата процедура банкрутства, а відтак всі майнові спори стороною в яких є боржник у справі про банкрутство повинні розглядатися виключно господарським судом у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Приписами статей 2, 4 та 19 КАС визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас Господарський процесуальний кодекс України (далі – ГПК) визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК).
Відповідно до статті 4 ГПК право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
08.10.2024 Господарським судом Тернопільської області відкрито провадження в справі №921/476/24 про банкрутство ТОВ.
Згідно з преамбулою КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутством є визнана господарським судом нездатність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника; боржником для цілей цього Кодексу є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
Отже, банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені КУзПБ, введеним у дію з 21 жовтня 2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).
Пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону № 2343-XII.
Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою як найповнішого задоволення в ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.
За змістом частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК, іншими законами України.
Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК .
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7 КУзПБ).
Аналіз змісту наведених приписів КУзПБ у взаємозв`язку з нормами статті 20 ГПК дозволяє дійти висновку про те, що для віднесення справи до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, майнові вимоги мають бути безпосередньо пов`язані зі здійсненням провадження в такій справі, зокрема стосуватися визнання недійсними правочинів, учинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.
До критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
Водночас регламентація процесуальних відносин нормами матеріального права без об`єктивної необхідності створює перешкоди для належної реалізації принципу правової визначеності, що має об`єктивні ризики при правозастосуванні.
Так, правила визначення юрисдикції визначає насамперед процесуальний кодекс (ГПК України, КАС), а не кодекс з консолідованими нормами матеріального права, яким є КУзПБ.
Водночас у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК йдеться про звернення до суду з «майновими вимогами до боржника», а у статті 7 КУзПБ - про «всі майнові спори, стороною в яких є боржник». При цьому спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме частини першої статті 20 ГПК, пунктом 8 якої прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
Ураховуючи сутність і правову природу спірних правовідносин, приписи процесуального закону мають превалюючу дію при розв`язанні колізій щодо обрання належної судової юрисдикції.
ЄСПЛ у рішенні від 12 липня 2001 року у справі «Феррадзіні проти Італії» (Ferrazzini v. Italy), заява №44759/98, указав, що податкові питання і досі становлять частину основного пакета прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер. Суд вважає, що податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов`язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов`язково створюють для платника податків (пункт 29).
Таким чином, спірні правовідносини, які виникли у зв`язку з наявністю податкового боргу (його стягнення у відповідному порядку) напряму не пов`язані зі справою про банкрутство, а мають публічно-правовий характер та виникли у межах публічно-правового спору, а відтак цей спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.
Зазначену правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.11.2023 у справі №980/129/22 (908/1333/22). Крім того, у згаданій справі Суд вказав, що аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №320/12137/20, від висновку щодо якого Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати. Суд наголосив, що після прийняття 13.04.2023 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №320/12137/20 не змінилося законодавство, не змінився порядок врегулювання спірних правовідносин, не виявлено ані застарілості правового підходу щодо визначення юрисдикції подібних спорів, ані неефективності такого підходу внаслідок змін у правовому регулюванні, ані будь-яких вад попереднього судового рішення.
В подальшому такий висновок неодноразово підтримувався Верховним Судом, зокрема в постановах від 19.03.2024 у справі №640/12988/20, від 14.09.2023 у справі №280/7501/21, від 08.06.2023 у справі №380/24252/21 та ін.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Варто зазначити, що в світлі встановленого апеляційним судом та зважаючи на доводи апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний спір належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства безвідносно до справи ТОВ про банкрутство останнього.
Керуючись статтями 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року.