Справа № 133/3233/24 
Провадження № 33/801/115/2025
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року                                                                     м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 13 жовтня 2024 року об 11:26 год. в с. Махнівка, траса АД М21 24 км, ОСОБА_1  керуючи т/з «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по переду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 ПДР. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання ОСОБА_1 від 09 грудня 2024 року про відкладення судового засідання та розглянув справу без його участі, позбавивши можливості надати пояснення, а також заявити клопотання при призначення інженерно-транспортної експертизи.
Крім того, автомобіль «Сітроен», який рухався попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , під час виконання повороту ліворуч, не включив сигнал повороту, раптово зупинився, створивши аварійну ситуацію, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів.
Судом не було надано належної оцінки наданим доказам. З них жоден не є належним чи допустимим, так як взагалі не відображає механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тільки констатує положення автомобілів після ДТП.
Водночас скаржник зазначає, що він проживає у іншому регіоні, тому не мав можливості достеменно дізнатися результати розгляду справи 10 грудня 2024 року, та вести відлік строків апеляційного оскарження. Про факт слухання та результати, дізнався лише з даних електронного реєстру, в день реєстрації постанови у реєстрі – 26 грудня 2024 року, тобто після закінчення строків апеляційного оскарження, тому просив поновити строк на подання апеляційної скарги.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 – адвокат Ільницький І. І. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оскаржувана постанова винесена 10 грудня 2024 року, відтак останнім днем подання апеляційної скарги було 20 грудня 2024 року.
Як видно зі змісту постанови, ОСОБА_1 при її ухваленні присутній не був, доказів вручення її копії матеріали справи не містять.
Як видно із Єдиного державного реєстру судових рішень, загальний доступ до постанови було надано 26 грудня 2024 року.
Апеляційна скарга подана 02 січня 2025 року.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №149640, 13 жовтня 2024 року об 11 год 26 хв в с. Махнівка, траса АД М21 24 км, водій ОСОБА_1  керуючи т/з «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по переду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Пояснень ОСОБА_1 не надав. Протокол підписаний ОСОБА_1 (а. с. 2). 
На а. с. 3 схема місця ДТП, яке сталося 13 жовтня 2024 року об 11 год 26 хв., підписана ОСОБА_1 , потерпілим ОСОБА_2 , особою, яка склала схему.
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.3.б. ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 13.1. ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі (п. 1 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи.
Доказів, які б безумовно спростовували вину  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неповідомлення місцевим судом ОСОБА_1 про судовий розгляд справи.
Судова повістка про виклик до суду була доставлена ОСОБА_1 у електронному вигляді на номер телефону НОМЕР_3 13 листопада 2024 року о 15 год 15 хв.
При цьому а. с. 5 мітиться підписана ним заява на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_3 , а отже ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.
Також апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутнє належним чином подане клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання.
Жодних доказів того, що автомобіль «Сітроен», який рухався попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , під час виконання повороту ліворуч, не включив сигнал повороту, раптово зупинився, створивши аварійну ситуацію, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, матеріали справи не містять, а тому такі доводи апеляційний суд відхиляє.
Також необґрунтованими є твердження у апеляційній скарзі про те, що наявні у матеріалах справи докази не відображають механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тільки констатують положення автомобілів після ДТП, адже такі твердження спростовуються змістом схеми ДТП.
Апеляційний суд зазначає, що клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням тримісячного строку накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Як встановлено, подія ДТП мала місце 13 жовтня 2024 року, а оскаржувана постанова про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення ухвалена місцевим судом 10 грудня 2024 року, тобто у межах тримісячного строку.
Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Викладені у скарзі твердження про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст. 124 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук