ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/7132/24
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/210/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони: 
позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в 
Чернігівській області
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 21 жовтня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, 

                       В С Т А Н О В И В:

У  травні  2024  року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії. В обґрунтування вимог заявленого позову ГУ ПФУ в Чернігівській області вказувало, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області, та з 06.10.2020 року отримував пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Згідно із випискою МСЕК серії 12ААБ №876282, інвалідність відповідачу встановлена до 01.11.2021 року. Законом України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 30.03.2020 року №540-IX розділ XV ”Прикінцеві положення” Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” було доповнено пунктом 14-6 такого змісту: ”У разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю”. На підставі наведеного, відповідачу була продовжена виплата пенсії по інвалідності з 01.11.2021 року по 18.02.2024 року, у період дії карантину, без результатів повторного огляду МСЕК. Позивач зазначав, що відповідно до п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Вказана норма зазначена у пам`ятці пенсіонера, яка видається пенсіонеру під підпис. За доводами позивача, відповідач не дотримався наведених приписів, не звертався до Головного управління із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності. З 24.08.2023 року, відповідно до виписки МСЕК серії 12ААГ №464819, відповідачу було встановлено повторно 2 групу інвалідності безтерміново, заліку по інвалідності за період з 01.11.2021 року по 23.08.2023 року, не встановлено. 11.09.2023 року відповідач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. У зв`язку із вищенаведеним, пенсійну справу було приведено у відповідність із законодавством та встановлено, що по особовому рахунку виникла переплата пенсії за період з 01.11.2021 року по 23.08.2023 року в розмірі 121 182 грн. 27 коп. Позивач стверджує, що оскільки переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, та неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності набувача. Позивач зазначав, що на підставі  наведеного, переплата пенсії у розмірі 121 182 грн. 27 коп., підлягає поверненню. За доводами позивача, ним вживались заходи досудового врегулювання спору. Листом Головного управління від 26.09.2023 року №2500-0403-8/63573 було запропоновано відповідачу добровільно повернути переплату пенсії, шляхом внесення коштів на рахунок позивача, проте, на час подання позовної заяви, відповідні кошти відповідачем не внесено.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.10.2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.10.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області вказують, що рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року ухвалено судом із неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування. В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що нарахування пенсії проведено за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача коштів. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що виплата пенсії відповідачу ОСОБА_1 продовжувалась в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, з 01.11.2021 року по 18.02.2024 року, без результатів повторного огляду МСЕК. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином не проаналізував положення п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до яких застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Вказана норма зазначена у пам`ятці пенсіонера, яка видається пенсіонеру під підпис. За доводами апелянта, відповідач не дотримався наведених приписів, не звертався до Головного управління із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності. Апелянт вказує, що лише 11.09.2023 року відповідач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Апелянт стверджує, що відповідач, у порушення вищевказаних норм, не повідомив Головне управління, що залік по інвалідності за період з 01.11.2021 по 23.08.2023 року йому не встановлено. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, та неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності набувача. Апелянт стверджує, що на підставі наведеного, переплата пенсії у розмірі 121 182 грн. 27 коп., підлягає поверненню. 

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.10.2024 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шолох О.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.10.2024 року. 

В судове засідання апеляційного суду представник позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду даної справи не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області, як одержувач пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 06.10.2020 року.

Згідно із випискою з акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №876282, ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІ групи, загальне захворювання, на строк до 01.11.2021 року (а.с.27).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 ”Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, відповідно до статті 29 Закону України ”Про захист населення від інфекційних хвороб” з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України введено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та діяв до 01.07.2023 року.

За даних обставин, по пенсійним справам виплата пенсії продовжувалася автоматично, на період продовження карантину, тому по пенсійній справі відповідача ОСОБА_1 було проведено автоматичне продовження виплати пенсії, на період дії карантину, без виписки з акту огляду МСЕК.

Виплата пенсії по інвалідності без повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 була проведена з 01.11.2021 року по 18.02.2024 року.

З 24.08.2023 року, відповідно до виписки МСЕК серії 12ААГ №464819, відповідачу було встановлено повторно 2 групу інвалідності, безтерміново (а.с.27, зворот), заліку по інвалідності за період з 01.11.2021 по 23.08.2023 не встановлено.

11.09.2023 року відповідач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с.28-28, зворот).

У зв`язку із вищенаведеним, пенсійну справу було приведено у відповідність із законодавством. Згідно протоколу Головного управління ПФУ в Чернігівській області за період: 01.10.2021-30.09.2023 по ОСОБА_1 проведено індивідуальний перерахунок, з якого вбачається, що залишок переплати становить - 121 182 грн. 27 коп. (а.с.9, зворот).

Листом Головного управління від 26.09.2023 року №2500-0403-8/63573 (а.с.6, зворот) було запропоновано відповідачу добровільно повернути переплату пенсії, шляхом внесення коштів на рахунок Головного управління. Проте, вказані грошові кошти відповідачем не внесено. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення переплати пенсії, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин про те, що відповідач ОСОБА_1 вчинив зловживання, з метою безпідставного отримання пенсії; також позивачем не зазначено обставин та не надано відповідних доказів на підтвердження того, що при виплаті пенсії відповідачу ОСОБА_1 була допущена рахункова помилка, тобто, не доведено встановлених положеннями статті 1215 ЦК України обставин для стягнення із відповідача на користь позивача надміру виплаченої суми пенсії, і за даних обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року ухвалено судом із порушенням норм матеріального права, із неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, і тому підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що нарахування пенсії проведено за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача коштів. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що виплата пенсії відповідачу ОСОБА_1 продовжувалась в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, з 01.11.2021 року по 18.02.2024 року, без результатів повторного огляду МСЕК. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином не проаналізував положення п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до яких застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Вказана норма зазначена у пам`ятці пенсіонера, яка видається пенсіонеру під підпис. За доводами апелянта, відповідач не дотримався наведених приписів, не звертався до Головного управління із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності. Апелянт вказує, що лише 11.09.2023 року відповідач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Апелянт стверджує, що відповідач, у порушення вищевказаних норм, не повідомив Головне управління, що залік по інвалідності за період з 01.11.2021 по 23.08.2023 року йому не встановлено. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, та неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності  набувача.  Апелянт  стверджує,  що   на   підставі наведеного, переплата пенсії у розмірі 121 182 грн. 27 коп., підлягає поверненню. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року, виходячи із наступного. 

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини, які виникають у процесі призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України ”Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року та Законом України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року, якими визначено порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру.

Відповідно до статті 9 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Залежно від ступеня втрати працездатності, визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч.1 статті 31 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).

За змістом статті 34 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 35 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначені строки виплати пенсії по інвалідності, в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Відповідно до ч.1 статті 50 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ч.1 статті 103 Закону України ”Про пенсійне забезпечення”, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління ПФУ від 21 березня 2003 року (у редакції постанови правління ПФУ від 25 листопада 2014 року).

Згідно з п.3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Рішення про стягнення приймає територіальний орган ПФУ, в якому пенсіонер перебуває на обліку, як одержувач пенсії.

У пункті 4 вказаного Порядку міститься роз`яснення, що у разі припинення виплати пенсії, відповідно до ч.1 статті 49 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу ПФУ, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум, стягуються в судовому порядку.

Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року №540 ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19”, розділ XV ”Прикінцеві положення” Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” доповнено п.14-6, яким передбачено, що у випадку пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим КМУ, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та виписок з актів переогляду особи з інвалідністю.

За приписами статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.1 статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені приписи норм Закону та дослідивши фактичні, документально підтверджені обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ГУ ПФУ в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області, як одержувач пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 06.10.2020 року.

Згідно із випискою з акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №876282, ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІ групи, загальне захворювання, на строк до 01.11.2021 року (а.с.27).

Позивач ГУ ПФУ в Чернігівській області, заявляючи вимогу про стягнення із відповідача переплати пенсії у період з 01.11.2021 року по 23.08.2023 року, посилався на ті обставини, що враховуючи п.14-6 розділу XV ”Прикінцеві положення” Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності 02.04.2020 року, відповідач, пропустивши в період дії карантину, спричиненого виникненням та поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строк чергового огляду МСЕК, повинен був у подальшому повідомити територіальний орган Пенсійного фонду про результати медичного переогляду, тобто, підтвердження або непідтвердження у нього інвалідності. 

Карантин через COVID-19, введений в Україні з 12.03.2020 року, у подальшому продовжувався, і був скасований на всій території України з 01.07.2023 року.

З 24.08.2023 року, відповідно до виписки МСЕК серії 12ААГ №464819, відповідачу було встановлено повторно 2 групу інвалідності, безтерміново (а.с.27, зворот), заліку по інвалідності за період з 01.11.2021 по 23.08.2023 не встановлено. 
11.09.2023 року відповідач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с.28-28, зворот). 
У зв`язку із вищенаведеним, пенсійну справу було приведено у відповідність із законодавством. Згідно протоколу Головного управління ПФУ в Чернігівській області за період: 01.10.2021-30.09.2023 по ОСОБА_1 проведено індивідуальний перерахунок, з якого вбачається, що залишок переплати становить - 121 182 грн. 27 коп. (а.с.9, зворот).

Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 року у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 03.10.2019 року у справі №487/3380/16-а, від 11.02.2020 року у справі №761/41107/16-а.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що у даній справі відсутні належні та достатні докази, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, щодо наявності зловживань з боку ОСОБА_1 чи подання ним недостовірних даних, у зв`язку з чим, підстави для стягнення зайво сплачених сум пенсії відсутні, оскільки не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки. 

На підставі наведенного вище, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень статей: 1212, 1215 ЦК України. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять в собі відповідних доказів ознайомлення відповідача ОСОБА_1 із вимогами п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, щодо обов`язку повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до персональної картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 , в силу закону, мав бути обізнаний із вказаною нормою, спростовуються Додатком 7 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за змістом якого, Пам`ятка пенсіонеру, яка містить, в тому числі, і вимоги п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, доводиться особі, яка отримує пенсію, під особистий розпис, із зазначенням дати ознайомлення з правами та обов`язками пенсіонера.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого позову, оскільки позивач не надав суду доказів неправомірної поведінки відповідача або подання ним неправдивих даних для призначення чи перерахунку пенсії, приймаючи до уваги те, що нарахування пенсії проведено за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача коштів. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини ”Стреч проти Сполученого Королівства”, ”Рисовський проти України” наголошено на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Приймаючи до уваги зазначене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 21.10.2024 року, ухваленого відповідно до норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які сторони спору посилались, як на підставу своїх доводів та заперечень. 

За даних обставин, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.10.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                 
                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: