Номер провадження: 22-ц/813/957/25 
Справа № 947/29772/23
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, де банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень та в рамках якого відкриваються поточні рахунки (фізичним клієнтам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank з можливістю, за заявою клієнта, встановлення кредитного ліміту. 03.11.2017 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, після чого відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. У зв`язку з тим, що відповідач не повертав гроші в тому же обсязі, в якому їх фактично використав, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2023 року становила 69 956,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сплаченим за подання позову до суду судовим збором 2684 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання послуг «Monobank» від 03 листопада 2017 року у розмірі 69956,40 грн., а також судовий збір у розмірі 2684 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року скасувати та увхалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дана справа з ціною позову (69956,40 грн.) згідно зі ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом без виклику її учасників.
Як встановлено ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає. 
Задовольняючи позов, стягуючи заборгованість у розмірі 69 956 грн. 40 коп., суд першої інстанції виходив з того, що дані грошові кошти фактично були нараховані Банком в якості відсотків і погашені за рахунок тіла кредиту, збільшуючи таким чином само тіло кредиту. Між тим, витяг із Умов та Правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, не можна в розумінні правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, вважати частиною договору банківського кредиту, а отже і вважати такими, що були погоджені сторонами. 
Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.
Матеріалами справи встановлено наступне. 
03.11.2017 року між АТ «Універсал Банк» та  ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач просив банк відкрити йому поточний рахунок у гривні зі встановленим кредитним лімітом. Крім того, підписавши анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови. 
Також даною анкетою-заявою встановлено, що відповідач надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань відповідача перед банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений між ним та банком (а. с. 7).
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.11.2017 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , що здійснений станом на 01.08.2023 року, вбачається, що заборгованість становить 69 956,40 грн. (а. с. 6);
Крім того, згідно виписку про рух коштів від 29.11.2023 року по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 05.11.2017 року до 01.02.2022 року, з якого вбачається, що кредитний ліміт становив 60 000 грн., а з урахуванням від`ємного залишку на 01.08.2023 року – 9 956,40 грн., заборгованість становила у розмірі 69 956,40 грн. (60 000 + 9 956,40) або виходячи з різниці між загальним розміром витрат (142094,35 грн.) та загальною сумою фактично повернутих позичальником банку коштів (72 137,95 грн.) (а. с. 74-78).
Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина перша статті 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частина 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку – АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Разом з тим, відносно посилань представника позивача на Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms) та Тарифи, суд зазначає наступне.
Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.
Суд вірно врахував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Також суд вірно зазначив, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).
Крім того, встановивши, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ "Універсал Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин 14 вересня 2019 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (22 серпня 2023 року), суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ "Універсал Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин 14 вересня 2019 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (22 серпня 2023 року), що не надає можливість чітко ідентифікувати доданої до позову редакції, як такої, що є повністю аналогічної редакції, станом на дату, яка заначена в анкеті-заяві 03.11.2017 року. 
У даному випадку Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Умови і правили обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд обґрунтовано вважав, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.11.2027 року шляхом підписання анкети-заяви.
При таких обставинах та за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», суд вірно виснував, що надані банком Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).
Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір від 03.11.2017 року, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).
Разом з тим, виходячи з досліджених відомостей про рух коштів по картці відповідача, яка додана Банком до позову, суд вірно встановив, що відповідач фактично отримав та використав грошові кошти Банку для власних потреб та врахувавши вимоги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, встановивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "Універсал Банк" не повернуті, набув вірного висновку про порушення прав АТ "Універсал Банк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте набувшим такого цілком правильного висновку, суд першої інстанції не врахував, що з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 69 956,40 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.
Так, згідно з наданого Банком розрахунком заборгованості вбачається, цей розрахунок охоплює період з 06.01.2021 року, а станом на зазначену дату (06.01.2021 року) вже включена вхідна заборгованість 44 621,90 коп. без її деталізації.
Що стосується розрахунку з 06.01.2021 року, то з його змісту вбачається, що Банком нараховувались проценти і сплачувані позичальником кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості різними сумами розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.
Разом з тим, анкета-заява від 03 листопада 2017 року не містить умов щодо нарахування процентів, а сама позовна заява банку не містить вимог щодо їх стягнення.
Оскільки Банком не надано деталізованого розрахунку заборгованості до 06.01.2021 року, а станом на 06.01.2021 року позивачем вже зазначено про вхідний залишок заборгованості в сумі 44 621,90 грн., колегія суддів враховує, що використана Банком процентна ставка за якою нарахувались проценти становить 37,2 %.
Тому виходячи із загального розміру витрат 142094,35 грн., який врахований Банком для визначення заборгованості відповідача за кредитним договором, колегія суддів виходячи з встановлених обставин і наведених мотивів обґрунтовано вважає, що в вказану суму витрат увійшли і нараховані проценти за ставкою 37,2%. Фактична сума виплат, які здійснені відповідачем на користь Банку і визнані самим Банком становить 72137,95 грн. і в дану суму, як вбачається, також увійшли і проценти.
При цьому ті суми нарахованих Банком і сплачених позичальником грошових сум, які Банком направлялись на погашення пароцентів у період з 06.01.2021 року і до 01.02.2022 року узгоджуються з сумами, які наведені в розрахунку скаржника, як проценти.
Враховуючи відсутність деталізації розрахунку заборгованості з боку позивача за весь період стягнення, колегія суддів приймає до уваги розрахунок відповідача, який наведений у вигляді таблиці в апеляційній скарзі і який становить 49691,63 грн.
При таких обставинах розрахована Банком до стягнення різниця між загальним розміром витрат (142 094,35 грн.) та загальною сумою фактично повернутих позичальником банку коштів (72 137,95 грн.) – 69 956,40 грн. підлягає зменшенню на розмір грошових сум, які сплачені відповідачем і враховані Банком, як проценти – 49 691,63 грн.
Тому заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 264,77 грн. (69 956,40 -49 691,63) 
Наведеного суд першої інстанції не врахував і набувши в цілому правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості виключно за тілом кредиту, не зменшив заявлену до стягнення Банком заборгованість з відповідача на розмір грошових сум, які фактично були сплачені позичальником на погашення кредиту, але фактично Банком враховані, які проценти.
Тому апеляційна скарга підлягає частковму задоволенню, а рішення суду зміні з визначенням остаточної суми до стягненя 20 264,77 грн. В решті заялених вимог слід відмовити з підстав наведених у цій постанові.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Внаслідок прегляду рішення суду в апеляційному порядку розмір стягнення з урахуванням зміни рішення суду становить 20 264,77 грн., що складає 29% від заявлених вимог 69 956,40 грн.
При поданні до суду позову позивачем сплачено судовий збір 2 684 грн., внаслідок чого з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача слід стягнути 778,36 грн.
За подання апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір 4 026 грн., задоволено апеляційну скаргу на 71% грн., внаслідок чого з позивача на користь скаржника - відповідача підлягає стягненню 2 858,46 грн. 
У відповідності до ст. 10 ст. 141 ЦПК України з АТ «Універсал Банк» на користь  ОСОБА_1  остаточно слід стягнути 2 080 грн. (2 858,46 – 778,36).
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 » – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року – змінити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 03 листопада 2017 року у розмірі 20 264 грн. 77 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 080 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                Є.С. Сєвєрова

                                                                       С.О. Погорєлова