ОКРЕМА ДУМКА 
суддів М. В. Мазура та Ю. Л. Власова
до постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 20 лютого 2025 року у справі № 9901/396/21

1.   Ця справа стосується повноважень Президента України у процедурі призначення особи на посаду судді. 
2.   Позивачем у цій справі був суддя, який був уперше призначений на посаду судді у 2013 році, і п`ятирічний строк його повноважень закінчився у 2018 році. 25 жовтня 2019 року Вища кваліфікаційна комісія суддів України у складі колегії прийняла рішення, яким за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання визнала суддю Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді. Рішенням від 12 листопада 2020 року ВРП вирішила внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді зазначеного вище суду. 17 листопада 2020 року за результатами цього рішення ВРП внесла (направила) Президентові України подання про призначення судді на посаду. До цього часу Президент України не видав Указ за результатами розгляду цього подання ВРП.
3.   Позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду з позовною заявою до Президента України (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Вища рада правосуддя (далі - ВРП). У позовній заяві позивач просив визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка полягала у невиданні останнім Указу «Про призначення на посаду судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 » на підставі подання ВРП від 12 листопада 2020 року та зобов`язати Президента України видати зазначений Указ у порядок та спосіб, визначені чинним законодавством України. 
4.   Касаційний адміністративний суд своїм рішенням від 14 листопада 2024 року частково задовольнив вказаний позов, визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду судді у передбачений законом строк та зобов`язав Президента України відповідно до ст. 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розглянути подання ВРП про призначення Позивача на посаду судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.
5.   Рішення суду першої інстанції було оскаржено не лише Президентом України, але й позивачем, який посилався на те, що обраний судом спосіб захисту не є ефективним.
6.   Велика Палата у своїй постанові від 20 лютого 2025 року відхилила наведені доводи апеляційної скарги позивача:
«79. Порядок призначення судді на посаду установлений статтею 80 Закону № 1402-VIII, згідно з якою Президент України видає указ про призначення судді.
80. Разом з тим повноваження Президента України стосовно видання указів належать до виключної компетенції його як глави держави.
81. Отже, згідно з положеннями Конституції України та КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
82. Суд не втручається та не може втручатися в конституційні повноваження щодо видання указів відповідачем, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому Конституцією України.
83. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що наведені повноваження Президента України щодо видання указу про призначення на посаду судді є конституційними повноваженнями та належать до виключної компетенції його як глави держави.
84. Виходячи з принципу розподілу влади втручання судової влади в реалізацію главою держави своїх повноважень обмежене законом.
85. Ураховуючи конституційно визначений обов`язок участі Президента України у формуванні судової влади, а також суспільне значення належного формування цієї влади, беручи до уваги вимоги частини другої статті 9 КАС України, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції правильно визначив спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП від 12 листопада 2020 року № 3096/0/15-20 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді. ».
7.   З таким висновком більшості ми не можемо погодитись з наступних мотивів.
8.   Стаття 128 Конституції України визначає, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом.
9.   У свою чергу стаття 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко і недвозначно регулює цей порядок:
«1. Призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.
Будь-які звернення стосовно кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки таких фактів.
2. Президент України видає указ про призначення судді не пізніше 30 днів з дня отримання відповідного подання Вищої ради правосуддя».
10.   Таким чином, задля забезпечення деполітизації процесу призначення судді на посаду чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначила повноваження Президента України в цій процедурі у спосіб, який, по суті, указує на їх церемоніальний характер, що був задекларований парламентом під час внесення змін до Конституції України у 2016 році.
11.   І хоча дійсно у багатьох інших випадках під час реалізації своїх конституційних повноважень Президент України має широку дискрецію, проте у випадку із процедурою призначення суддів на посаду це не так - його дискрецію суворо і недвозначно обмежує ст. 80 Закону про судоустрій Президент України. 
12.   Ми розуміємо, що питання про те, чи потрібно було настільки обмежувати дискрецію Президента України в процедурі призначення судді на посаду, може бути предметом дискусій. Але результати цих дискусій мають бути адресовані не суду, а Верховній Раді України. 
13.   На сьогодні Закон є саме таким і допоки він не буде змінений парламентом Президент України має ним керуватися. Це пряма вимога ст. 19 Конституції України: «Органи державної влади… зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
14.   Отже, беручи до уваги процитовані вище положення ст. 80 Закону про судоустрій, які зобов?язують Президента України видати указ про призначення судді не пізніше 30 днів з дня отримання відповідного подання ВРП «без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів», а також те, що подання ВРП щодо Позивача вже перебуває на розгляді Президента України кілька років, Велика Палата мала не обмежуватися зобов?язанням відповідача «розглянути» подання ВРП (оскільки цей спосіб захисту не виглядає ефективним у контексті обставин цієї справи), а натомість повинна була ухвалити рішення про зобов?язання його прийняти рішення відповідно до вимог ст. 80 Закону про судоустрій.
15.   Слід зазначити, що доводи, аналогічні цим, нами вже були викладені в окремій думці до постанови Великої Палати від 30 травня 2024 року у справі №9901/506/21, на висновки якої Велика Палата послалась і в постанові по цій справі. 
 
Судді:                                                                                         М. В. Мазур 
                                                                                                  Ю. Л. Власов