Справа № 442/4475/22                                Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л. О. 
Провадження № 22-ц/811/3150/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Марко О. Р.,
з участю – представника позивача – адвоката Дорошенка С. О., представників відповідача – адвокатів Пшевлоцького Ю. М., Шумського Н. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року приватне акціонерне товариства «Київстар» (далі – ПрАТ «Київстар») звернулося до суду із заявою, в якій просило визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист, виданий на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року у справі № 442/4475/22.
Заява мотивована тим, що оскільки рішення у справі № 442/4475/22 ПрАТ «Київстар» було виконано повністю після перегляду його в апеляційній інстанції, позивач знаючи про це, отримав виконавчий лист у суді, який не підлягає примусовому виконанню, оскільки зобов`язання за ним припинені належним його виконанням. Зазначало і про те, що між сторонами наявний інший спір, який виходить за межі спору у справі № 442/4475/22, де повинно бути доведено, що конкретний працівник виконує певну роботу, за яку повинен отримувати ту чи іншу фінансову мотивацію.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року заяву задоволено.
Визнано виконавчий лист № 442/4475/22, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 08 червня 2023 року таким, що не підлягає виконанню.
Ухвала суду мотивована тим, що рішення по справі № 442/4475/22 було добровільно виконане боржником, умови оплати праці ОСОБА_1 було поновлено. Більше того, вони не змінювались до моменту його звільнення, що не заперечувалось й самими сторонами в судовому засіданні. Відтак, обов`язок боржника став відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням, що узгоджується з положеннями статті 432 ЦПК України. Фактично спір стосується неузгодженості щодо розміру заробітної плати, виплаченої позивачу на підставі рішення суду у справі № 442/778/23 про поновлення його на роботі, що не може бути вирішено в межах справи №442/4475/22.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в жовтні 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником Дорошенком С. О., в якій просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року скасувати в частині невиплаченої боржником на користь стягувача компенсації судових витрат в сумі 7 227 грн 24 коп.; не в повному обсязі виконаного боржником обов`язку з відновлення умов праці стягувача в частині не нарахованих і не виплачених на користь стягувача щомісячно «Комісійних місячних (премії)» та інших (окрім посадового окладу), встановлених корпоративними документами ПрАТ «Київстар» додаткових виплат, починаючи з 16 червня 2023 року. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що рішення в частині судових витрат боржником виконано не повністю, тобто не у відповідності до резолютивної частини рішення, а саме замість 12 095 грн 80 коп. (1 984, 80 грн (судовий збір) + 10 111, 00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) позивачу виплачено лише 4 868 грн 56 коп. Невиплачена сума коштів складає 7 227 грн 24 коп. (12 095, 80 – 4 868, 56). Відтак, в цій частині рішення суду боржником повністю не виконано. Щодо невиконання боржником рішення суду в частині нарахування позивачу щомісячно «Комісійних місячних (премії)» вказує на те, що починаючи з часу поновлення позивача на роботі згідно рішення суду у справі № 442/778/23, що мало місце 16 червня 2023 року, відповідач припинив виконувати в цій частині рішення суду від 15 листопада 2022 року у справі № 442/4475/22. Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції та свідчить про те, що боржником рішення суду від 15 листопада 2022 року у справі № 442/4475/22 в частині поновлення умов оплати праці позивачу не виконано повністю та в добровільному порядку, і таке свідчить про передчасність зроблених місцевим судом висновків про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цій частині.
В грудні 2024 року від ПрАТ «Київстар» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, такий мотивний законністю та обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Київстар» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, в якому просив суд:
– скасувати наказ ПрАТ «Київстар» від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці»;
– зобов`язати відповідача поновити йому умови оплати праці, які існували до видання наказу від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці», і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до запровадження таких змін;
– визнати протиправними дії ПрАТ «Київстар» щодо відсторонення його від роботи у шести раніше закріплених за ним магазинами та в частині його переведення/переміщення з магазину № 56-395 ( АДРЕСА_1 ) до магазину № 56-388 ( АДРЕСА_2 );
– зобов`язати відповідача поновити йому умови праці, які існували до 01 березня 2022 року, тобто до моменту фактичного відсторонення від роботи у першому магазині № 56-366 ( АДРЕСА_3 ).
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 травня 2023 року та постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року позов задоволено частково.
Скасовано наказ ПрАТ «Київстар» від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці».
Зобов`язано ПрАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 умови оплати праці, які існували до видання наказу від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці», і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до прийняття згаданого наказу.
Стягнено з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 1 984,80 грн судового збору та 10 111, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що на виконання судового рішення від 15 листопада 2022 року, 08 червня 2023 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано два виконавчі листи:
- про зобов`язання ПАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 умови оплати праці, які існували до видання наказу ПАТ «Київстар» № 1154 «Про зміну істотних умов праці» від 02 травня 2022 року і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до видання згаданого наказу;
- про стягнення з ПАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 1 984 грн 80 коп. судового збору та 10 111 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Вказані виконавчі листи позивачем до примусового виконання до органів ДВС (приватних виконавців) не пред`являлись, виконавче провадження з їх примусового виконання не відкривалось.
Під час апеляційного перегляду також встановлено, що 10 серпня 2023 року ПрАТ «Київстар» видано наказ № 2230-ос «Про виконання рішення суду», яким на виконання судових рішень у справі № 442/4475/22 скасовано наказ від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці». Нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі, що існував до видання наказу від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці», у зв`язку з чим вирішено виплатити працівнику за період з 03 травня 2022 року по 09 січня 2023 року суму різниці у розмірі 105 555 грн 81 коп.
Згідно бухгалтерської довідки ПрАТ «Київстар» від 26 липня 2024 року № 20764/02 при виплаті зазначених в наказі від 10 серпня 2023 року № 2230-ос сум, ПрАТ «Київстар», як податковим агентом, з таких було утримано податки та збори, які сплачено до бюджету (19 050,00 - ПДФО, 1 600,00 - військовий збір).
Також з цієї довідки убачається, що і при виплаті ОСОБА_1 відшкодування судового збору та витрат на правничу допомогу згідно рішення у справі № 442/4475/22, ПрАТ «Київстар», як податковим агентом, з таких було утримано податки та збори, які сплачено до бюджету (2 200,00 - ПДФО, 200,00 - військовий збір).
Також з наведених сум, ПрАТ «Київстар» було утримано та перераховано органу ДВС суми звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні ВП № 58506504 та ВП № 69154714 (про стягнення аліментів).
У зв`язку з чим, після здійснення відповідних нарахувань, а також утримань, ОСОБА_1 було перераховано ПрАТ «Київстар» 48 147 грн 99 коп. донарахованої заробітної плати та 4 868 грн 56 коп. у відшкодування судового збору та витрат на правову допомогу.
Про наведене ОСОБА_1 проінформовано листом ПрАТ «Київстар» від 30 серпня 2023 року № 24385/06.
Обставини щодо отримання цих сум ОСОБА_1 не заперечується, проте заперечується правомірність утримання податків (зборів), а також відрахування коштів в рахунок погашення аліментів із сум судового збору та витрат на правову допомогу.
ОСОБА_1 не заперечує як факту видання наказу від 10 серпня 2023 року № 2230-ос «Про виконання рішення суду», так і факту нарахування на його підставі заробітку, його розміру та розміру утриманих із цієї сум податків (зборів), а також витрат по сплаті аліментів і отримання ним цих сум. Тобто в цій частині спір між сторонами відсутній.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 ГПК України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу)).
В абзаці першому частини першої статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У разі вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина сьома статті 431 ЦПК України).
Аналогічна за змістом норма міститься в підпункті 17.2 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа про стягнення судових витрат.
Положеннями статті 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Водночас статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним приписам Конституції України кореспондує стаття 15 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, метою впровадження якого є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати – це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати – це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). 
У пункті 52 цієї постанови зазначено, що судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України).
У резолютивній частині рішення, зокрема, зазначається розподіл судових витрат (пункт 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як зазначено в частині першій статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (перше речення частини другої статті 137 ЦПК України).
Статтею 141 ЦПК України регламентовано загальні положення щодо розподілу судових витрат між сторонами. 
Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України)
Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Згідно із частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення.
Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування (частина десята статті 265 ЦПК України).
Аналіз приписів зазначеної статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми стягнення, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із конкретизацією розмірів обов`язкових платежів.
Отже, перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання.
Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22).
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема встановлює вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є податкові агенти.
Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Відповідно до підпункту «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, визначено у статті 165 ПК України.
Виходячи з положень підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України суми судових витрат, які відшкодовується особі за рішенням суду, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника, а тому у цьому випадку особа, яка здійснює нарахування таких сум не виступає податковим агентом.
Відтак, здійснюючи утримання із сум судового збору та витрат на правову допомогу, присуджених рішенням суду, ПраТ «Київстар», не будучу в даних відносинах податковим агентом, вчинив такі дії помилково, отже не виконав рішення суду в цій частині в повній мірі, тобто не перерахував позивачу суми таких витрат у розмірі, визначеному рішенням суду.
З матеріалів справи убачається, що на виконанні в ПрАТ «Київстар» перебуває постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесена 26 червня 2023 року державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 58506504, якою звернуто стягнення на доходи боржника – ОСОБА_1 , а саме вирішено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства до виплати загальної суми заборгованості 14 598 грн 15 коп., яка утворилась за період з 10 січня 2023 року по 22 червня 2023 року. Після сплати заборгованості, аліменти стягувати в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі – Перелік).
Пунктом 1 Переліку передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними, а також надбавок, що виплачуються непрацюючим пенсіонерам на утримання непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.
Види доходу, з яких утримання аліментів не провадиться наведено в пункті 12 Переліку.
Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.
При цьому зміст положень Переліку включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.
Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18).
Таким чином, колегія суддів не убачає жодних підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин охоплювати аліментними зобов`язаннями судові витрати, стягнуті рішенням суду на користь платника аліментів, адже такі не можуть вважатися за жодних обставин як заробітком, так і, зокрема, доходом такої особи, оскільки є компенсацією понесених нею витрат, а не навпаки збагаченням.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов неправильного висновку про те, що із сум присуджених позивачу судових витрат слід утримати кошти на погашення (сплату) заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні, в якому позивач є боржником (платником аліментів).
Встановивши, що фактичного повного виконання рішення суду в частині стягнення судових витрат не відбулося, колегія суддів доходить висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду в цій частині таким, що не підлягає виконанню.
Щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа про зобов`язання поновити умови оплати праці і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до видання визнаного недійсним наказу про зміну істотних умов праці позивача.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач не заперечує факт видання наказу від 10 серпня 2023 року № 2230-ос «Про виконання рішення суду», яким на виконання судових рішень у справі № 442/4475/22 скасовано наказ від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці». Нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі, що існував до видання наказу від 02 травня 2022 року № 1154-ос «Про зміну істотних умов праці», у зв`язку з чим вирішено виплатити працівнику за період з 03 травня 2022 року по 09 січня 2023 року суму різниці у розмірі 105 555 грн 81 коп.
Також позивач не заперечує отримання ним вказаної суми, за мінусом утриманих з неї податків (зборів) та стягнутих аліментів, в розмірі 48 147 грн 99 коп.
Спірним у справі, що переглядається є ненарахування ПрАТ «Київстар» позивачу в повному обсязі і не проведення виплати на його користь щомісячно «Комісійних місячних (премії)» та інших (окрім посадового окладу) встановлених корпоративними документами ПрАТ «Київстар» додаткових виплат, починаючи з 16 червня 2023 року.
Вирішуючи це питання, колегія суддів виходить з того, що наказом ПрАТ «Київстар» від 06 січня 2023 року № 77-ос «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 09 січня 2023 року.
Аналіз змісту судових рішень, оприлюднених в ЄДРСР по справі №442/778/23 свідчить про те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Київстар» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати задоволено частково.
Наказ ПрАТ «Київстар» від 24 жовтня 2022 року за № 2780-ос «Про скорочення штату та чисельності працівників» скасовано.
Визнано протиправними дії ПрАТ «Київстар» зі звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця з розвитку пунктів продажу та сервісу сектору обслуговування та роздрібного продажу масового ринку (м. Дніпро) відділу роздрібного продажу (Дніпропетровський кластер) департаменту регіональних роздрібних продажів бізнес-підрозділу розвитку бізнесу на масовому ринку.
Наказ ПрАТ «Київстар» від 06 січня 2023 року за № 77-ос «Про припинення трудового договору» скасовано.
Зобов`язано ПрАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 на посаді фахівця з розвитку пунктів продажу та сервісу сектору обслуговування та роздрібного продажу масового ринку (м. Дніпро) відділу роздрібного продажу (Дніпропетровський кластер) департаменту регіональних роздрібних продажів бізнес-підрозділу розвитку бізнесу на масовому ринку.
З підстав поновлення ОСОБА_1 на посаді фахівця з розвитку пунктів продажу та сервісу сектору обслуговування та роздрібного продажу масового ринку (м. Дніпро) відділу роздрібного продажу (Дніпропетровський кластер) департаменту регіональних роздрібних продажів бізнес-підрозділу розвитку бізнесу на масовому ринку - внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1 ..
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.
Зобов`язано ПрАТ «Київстар» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2023 року до 15 червня 2023 року (включно).
Стягнуто з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 44 384,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ПрАТ «Київстар» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу ПрАТ «Київстар» задоволено частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року в частині зобов`язання ПрАТ «Київстар» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2023 року до 15 червня 2023 року (включно) змінено.
Стягнуто з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 114 055,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Київстар» - адвоката Пшевлоцького Юрія Миколайовича залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 червня 2023 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року залишено без змін.
У матеріалах справи, що переглядається в апеляційному порядку наявний наказ ПрАТ «Київстар» від 16 червня 2023 року № 1689-ос «Про визначення робочого місця, графіку, режиму праці та призначення керівника», яким на виконання рішення суду від 15 червня 2023 року по справі № 442/778/23 у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на роботі (наказ від 16 червня 2023 року № 1688-ос), визначено йому робоче місце, графік праці, призначено керівника.
Оскільки рішення суду в частині зобов`язання ПАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 умови оплати праці, які існували до видання наказу ПАТ «Київстар» № 1154 «Про зміну істотних умов праці» від 02 травня 2022 року і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до видання згаданого наказу виконано добровільно, а також вичерпало свою дію після (присудження) стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах розгляду цивільної справи №442/778/23 про скасування наказу ПрАТ «Київстар» від 06 січня 2023 року за № 77-ос «Про припинення трудового договору», поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, питання щодо наявності підстав для нарахування позивачу щомісячно «Комісійних місячних (премії)», починаючи з часу поновлення позивача на роботі згідно рішення суду у справі № 442/778/23, що мало місце 16 червня 2023 року, не можуть бути вирішені під час розгляду питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа у справі №442/4475/22, проте можуть бути вирішені в межах окремої справи за позовом ОСОБА_1 , адже станом на сьогодні з`ясування цього питання в межах справи № 442/778/23 у зв`язку із закінченням її розгляду, не видається можливим.
Колегія суддів звертає увагу позивача, що визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у даній справі не обмежує його у можливості реалізувати право на правовий захист та у доступі до правосуддя у разі порушення, на його думку, з боку ПрАТ «Київстар» законодавства про працю, шляхом пред`явлення окремого позову або вирішення цього питання в досудовому порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції в частині визнання таким, що не підлягає виконання виконавчого листа про зобов`язання ПАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 умови оплати праці, які існували до видання наказу ПАТ «Київстар» № 1154 «Про зміну істотних умов праці» від 02 травня 2022 року і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до видання згаданого наказу, адже такі зобов`язання виконано в повному об`ємі та добровільно відповідачем.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на те, що резолютивна частина ухвали суду першої інстанції викладена некоректно (визнано таким, що не підлягає лише один виконавчий лист, а у справі було видано два виконавчі листи, які просив визнати такими, що не підлягають виконанню заявник), з метою належної виконуваності та зрозумілості судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, прийняти нове судове рішення про часткове задоволення заяви ПрАТ «Київстар».
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 242 грн 24 коп.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року скасувати, прийняти нове судове рішення.
Заяву приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 442/4475/22, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 08 червня 2023 року про зобов`язання ПАТ «Київстар» поновити ОСОБА_1 умови оплати праці, які існували до видання наказу ПАТ «Київстар» № 1154 «Про зміну істотних умов праці» від 02 травня 2022 року і нарахувати з 03 травня 2022 року заробітну плату в розмірі, що існував до видання згаданого наказу.
У визнанні таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 442/4475/22, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 08 червня 2023 року про стягнення з ПАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 1 984 грн 80 коп. судового збору та 10 111 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь ОСОБА_1 242 (двісті сорок дві) грн 24 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Головуючий                                                         С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

А.В. Ніткевич