П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/12853/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Воробйова Інна Анатоліївна 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
08 січня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Матохнюка Д.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю  "Буд-контракт" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю  "Буд-контракт" до Іллінецького  відділу  державної  виконавчої  служби  у  Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні  відповідача -Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправними та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
ТОВ "Буд-контракт" звернулося до суду з позовом до Іллінецького   відділу   державної   виконавчої   служби у Вінницькому  районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління   Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні   відповідача -Державної інспекції архітектури та містобудування України, в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №7607199 від 18.09.2024 р.;
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №7607199 від 18.09.2024 р.;
- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №7607199 від 18.09.2024 р.;
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів №7607199 від 26.09.2024 р.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2024 Державна інспекція архітектури та містобудування України звернулася до Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання постанови ДІАМ №13-2024/02-1-10 від 12.06.2024.
18.09.2024 головним державним виконавцем Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №7607199 з примусового виконання постанови ДІАМ №13-2024/02-1-10 від 12.06.2024.
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження,  державним виконавцем прийнято постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а 26.09.2024-постанову про арешт коштів боржника №7607199 .
Не погоджуючись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
У частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір-це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також у частині дев`ятій вказаної статті зазначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Ч.4 ст. 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до      статті 26      цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Згідно зі статтею 38 Закону №1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачено, що Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.
Штраф підлягає сплаті у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання постанови.
Копія завіреного банком платіжного документа, що засвідчує факт сплати суми штрафу в повному обсязі, надсилається органу, яким накладено штраф (крім випадків сплати штрафу за допомогою Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва).
У разі несплати штрафу в зазначений строк другий примірник постанови надсилається органу державної виконавчої служби для виконання постанови в примусовому порядку.
Не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення.
За змістом статті 5 вказаного Закону, постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.
Відповідно до пунктів 28 та 29 «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 244 від 06.04.1995, постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження поштою або через електронний кабінет у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.
Оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Пунктом 31 вказаного Порядку передбачено, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.
З матеріалів справи з`ясовано, що 12.06.2024 ДІАМ України винесено постанову про накладення на  ТОВ "Буд-контракт" штрафу у розмірі 272 520 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності                   № 13-2024/02 -1-10. 
Як зазначає сам же представник третьої особи-ДІАМ України, у письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції 27.06.2024 ТОВ "Буд-контракт" подано до Вінницького окружного адміністративного суду позов до Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі управління ДІАМ у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 12.06.2024 № 13-2024/02 -1- 10, про що повідомлено ДІАМ листом від 27.06.2024, який зареєстрований за вхідним № 15608/07-24. 
Тобто, позивач у цій справі, скористався своїм правом на оскарження постанови від 12.06.2024 № 13-2024/02-1-10 в судовому порядку, що зупинило її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
За вказаних обставин, у ДІАМ України, не було підстав станом на 11.09.2024 для направлення вищевказаної постанови до органу державної виконавчої служби для примусового виконання, а у державного виконавця-для відкриття виконавчого провадження. 
Частиною ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Щодо посилання третьої особи на те, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 120/8466/24 позовну заяву ТОВ "Буд-контракт" до Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі управління ДІАМ у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови повернуто особі, яка її подала, то колегія суддів зазначає, що вказана ухвала постановлена  вже після відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 12.06.2024 № 13-2024/02-1-10. 
Слід також звернути увагу, що як свідчать відомості ЄДРСР, ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року у справі № 120/8466/24 скасована судом апеляційної інстанції (постанова від 09.12.2024), а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відносно посилання відповідача на те, що в постанові № 13-20234/02-1-10 Державної інспекції архітектури та містобудування України від 12.06.2024 року зазначено дату набрання постановою законної сили 28.06.2024 року, а тому на момент відкриття виконавчого провадження підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження не було,  колегія суддів вказує на те, що в процесі здійснення заходів, спрямованих на виконання постанови від 12.06.2024 № 13-2024/02-1-10, державному виконавцю не могло бути невідомо про те, що остання оскаржена ТОВ "Буд-контракт" в судовому порядку, однак виконавче провадження, як того вимагає ст.38 Закону України "Про виконавче провадження", ним не зупинено.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №7607199 від 18.09.2024 винесена передчасно, а відтак підлягає скасуванню.
За таких обставин, підлягають скасуванню і решта оскаржуваних постанов, які є похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю  "Буд-контракт" задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Максименка Олега Володимировича від 18.09.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №7607199.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Максименка Олега Володимировича від 18.09.2024 про стягнення виконавчого збору у ВП №7607199.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Максименка Олега Володимировича від 18.09.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №7607199,
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Максименка Олега Володимировича від 26.09.2024 про арешт коштів боржника у ВП №7607199.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Матохнюк Д.Б.