Дата документу 20.01.2025 Справа № 336/6827/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/6827/23
Провадження №22-ц/807/128/25
Головуючий в 1-й інстанції – Боєв Є.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової О.В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 13 вересня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач Акціонерне товариство  Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі по тексту – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 30 839,30 грн.  за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.05.2017. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ  КБ «ПРИВАТБАНК»  з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву  б/н від 13.05.2017 року. Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських  послуг (далі  по тексту – договір), що підтверджується підписом у заяві. Також позивач вказав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту, яку додано до позовної заяви. АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором. Станом на  22.05.2023 відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 30 839,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 230,98 грн та 5608,32 грн заборгованості за простроченими відсотками. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у вказаному розмірі та судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2684, 00 грн. 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2024 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_1 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.05.2017 у розмірі 30 839,30 грн. (тридцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень 30 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 2684 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Позивачем не доведено підстав відкриття декількох кредитних рахунків і видачі кредитних карт. Розмір заборгованості за кредитом, враховуючи відсутність доказів надання дозволу з боку відповідача на збільшення кредитного ліміту, є необґрунтованим. Нарахування комісії за договором є безпідставним та не законним. Позивачем не було застосовано досудове врегулювання спору.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 302800,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 100 = 302 800 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, щоВідповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся 13.09.2017 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке з 14.06.2018 року має назву АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 21; 79-81). 

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 13.09.2017 Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його власноручним підписом у Заяві (а.с. 21).

24.02.2018 відповідач ознайомився з умовами кредитування за кредитними продуктами «Універсальна», «Універсальна Голд», у тому числі із розміром процентної ставки у межах пільгового періоду та поза ним, вид і розмір штрафних санкцій тощо, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

24.02.2018 відповідач отримав кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 20).

З наданої позивачем Виписки за договором № б/н за період 24.02.2018-24.05.2023 вбачається, що відповідач станом на 24.02.2018 (день ознайомлення споживача з умовами кредитування та отримання кредитної карти) не мав заборгованості перед банком (а.с. 14-18).

В подальшому, а саме 27.01.2020 та 30.12.2020, відповідач отримав також дві кредитні карти «Універсальна Голд» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 (а.с 20).

Відповідно до згаданої вище Виписки за договором відповідач користувався усіма цими кредитними картками.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування банківської картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що по картці № НОМЕР_5 24.02.2018 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн, який неодноразово збільшувався, аж до 25 000 грн. 22.10.2021 (а. с. 19).

Вищесказане свідчить про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі.

Із Виписки за договором також вбачається, що відповідач з 24.02.2018 користувався кредитними коштами, які надавалися банком на вищевказані кредитні картки. Відповідач певний час свої зобов`язання за кредитним договором виконував. Зокрема, станом на 07.03.2023 він не мав заборгованості перед банком (залишок на картці позитивний 321,36 грн).

Надалі відповідач свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виковував, внаслідок чого станом на 01.01.2023 утворилася заборгованість в розмірі 30 839,30 грн.

Такий розмір загальної заборгованості за кредитним договором повністю узгоджується з наданим позивачем письмовим доказом – розрахунком заборгованості станом на 22.05.2023 (а.с. 11-33), за яким загальна заборгованість за наданим кредитом 30 839,30 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту 25230,98 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5608,32 грн.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі що є доведеними.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся 13.09.2017 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке з 14.06.2018 року має назву АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 21; 79-81). 

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 13.09.2017 Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його власноручним підписом у Заяві (а.с. 21).

24.02.2018 відповідач ознайомився з умовами кредитування за кредитними продуктами «Універсальна», «Універсальна Голд», у тому числі із розміром процентної ставки у межах пільгового періоду та поза ним, вид і розмір штрафних санкцій тощо, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

Анкета-заява не містить відомостей про те, до якої саме банківської послуги приєднався відповідач, однак подальше підписання відповідачем умов кредитування (паспорту кредиту), фактичне отримання кредитних коштів на кредитні картки, що видані банком, та використання грошових коштів відповідачем із періодичним частковим погашенням заборгованості, свідчить про укладення кредитного договору у виді кредитної лінії

24.02.2018 відповідач отримав кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 20).

В подальшому, а саме 27.01.2020 та 30.12.2020, відповідач отримав також дві кредитні карти «Універсальна Голд» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 (а.с 20).

Отримання вказаних кредитних карт відповідачем не спростовано, а виписка за договором б/н за період з 24.02.2018-24.05.2023 підтверджує активне користування такими картами.

Положеннями п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (а.с. 62).

Як вірно вказав суд першої інстанції, із Виписки за договором також вбачається, що відповідач з 24.02.2018 користувався кредитними коштами, які надавалися банком на вищевказані кредитні картки. Відповідач певний час свої зобов`язання за кредитним договором виконував. Зокрема, станом на 07.03.2023 він не мав заборгованості перед банком (залишок на картці позитивний 321,36 грн). Надалі відповідач свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виковував, внаслідок чого станом на 01.01.2023 утворилася заборгованість в розмірі 30 839,30 грн. І такий розмір заборгованості відповідачем жодним чином не спростовано.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність між сторонами договірних зобов`язань зі сплати кредитних коштів, а також наявність заборгованості з боку відповідача, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності досудового порядку врегулювання спору є необґрунтованими, оскільки такі вимоги стосуються дострокового повернення кредитних коштів, а в даній справі позивач просить стягнути прострочену заборгованість.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 січня 2025 року.

Судді:                                        С. В. Кухар

                                        І. В. Кочеткова

О. З. Поляков