ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2025 року
м. Харків 

справа № 635/8143/23
провадження № 22-ц/818/1023/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 

сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2024 року в складі судді Карасави І.О.,-

УСТАНОВИВ: 

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 березня 2008 року у розмірі 33 293,86 гривень та судові витрати у розмірі 2 684,00 гривні.
Позов мотивований тим, що відповідач 20 березня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правилами надання послуг у Банку згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та правилами надання послуг у Банку, «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 15 квітня 2023 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 33 293,86 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 562,82 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 731,04 гривень. Оскільки у добровільному порядку відповідачка зобов`язання з повернення заборгованості не виконала,Банк змушений звернутися до суду з дійсним позовом. 
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 20 березня 2008 року в сумі 27 562 гривні 82 копійки та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 222 гривні 08 копійок.

В задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості за відсотками нарахованими відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав докази існування між сторонами кредитних правовідносин. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача. Оскільки позивач довів що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення фактично отриманих у кредит коштів належним чином не виконала на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 562 гривні 82 копійки. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення заборгованості за відсотками. 
У якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що підписавши анкету-заяву відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, що передбачають сплату процентів за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою 40,80% річних. Проте суд зазначеним обставинам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів укладення між сторонами договору на зазначених у позові умовах.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Рішення суду не оскаржувалось сторонами в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, тому в цій частині колегією суддів не переглядалося.
Судовим розглядом встановлено, що 20 березня 2008 року  ОСОБА_1  підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, а також Тарифами становить між мною і банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.
Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www: privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з правилами на сайті Приват Банку – www: privatbank.ua.».
В анкеті – заяві зазначено, що банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1099,00 грн на строк 06 місяців з 20.03.2008 по 20.09.2009 включно з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Відповідно до довідки вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та  ОСОБА_1  був підписаний кредитний договір №б/н за яким було надано кредитні картки, остання НОМЕР_1 від 19 липня 2018 року терміном дії до квітня 2022 року.
У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на  ОСОБА_1  зазначено, що 20 березня 2008 року відбувся старт карткового рахунку, який в останній раз був змінений 26 грудня 2021 року до 26 987,88 гривень, 26 грудня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 0,00 гривень.
До позовної заяви банк також додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором №б/н від 20 березня 2008 року станом на 11 червня 2023 року становить 33 293,86 гривень, з яких: 27 562,82 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту, 5 731,04 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень –заборгованість за простроченим кредитом, 0,00 гривень – нарахована комісія, 0,00 гривень- нарахована пеня.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, попиту і пропозицій? які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріали справи свідчать про те, що у анкеті-заяві зазначена відсоткова ставка – 0,01% на місяць.
Оскільки в анкеті-заяві підписаній відповідачкою, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом за договором. 
Разом з тим в апеляційній скарзі Банк зазначає період заборгованості за відсотками з 01.07.2022 по 11.06.2023, проте відповідно до наданої позивачем довідки строк дії останньої картки закінчився 04/22, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків після закінчення строку її дії та їх стягнення.
Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв.
Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині рішення відмовлено з інших підстав, судові витрати не підлягають перерозподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року змінити в оскаржуваній частині, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий -                                                        О.Ю.Тичкова

Судді -                                                                О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук