ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/6256/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (суддя Притула К.М.) в справі № 340/6256/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про: 
визнання протиправними дій відповідача щодо його незаконного викрадення 28 серпня 2024 року та незаконного утримання до цього часу та території військової частини НОМЕР_1 ;
визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця;
скасування результатів медичного обстеження працівниками відповідача від 28 серпня 2024 року;
зобов`язання припинити незаконне утримання та провести повторне медичне обстеження у ВЛК КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради».
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незаконного викрадення позивача 28.08.2024, незаконного утримання до цього часу та території військової частини НОМЕР_1 ; визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказуючи на неправильність висновку суду першої інстанції про те, що позовні вимоги мають приватноправовий характер, адже спір, з яким він звернувся до суду, є публічно-правовим. Крім того, думка суду першої інстанції про можливість притягнення відповідача до кримінальної відповідальності не суперечить можливості звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Суд першої інстанції, виходячи з мотивів, наведених у позовній заяві, та змісту прохальної частини позову, вважав, що позивач звернувся до суду за захистом власних приватних прав, пов`язаних з визначенням його статусу та захисту від посягання на його конституційні права.
Суд першої інстанції вказав, що вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо незаконного викрадення позивача 28.08.2024, незаконного утримання до цього часу та території військової частини НОМЕР_1 мають бути вирішені за правилами кримінального судочинства, а вимоги про визнання його статусу цивільної особи, а не військовослужбовця має бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, тому дійшов висновку, що ці позовні вимоги не носять публічно-правового характеру, а є приватноправовими, розгляд яких не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Суд визнає приведені висновки не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.
Спірним в цій справі є питання юрисдикції спору, предметом якого є дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо незаконного викрадення позивача 28 серпня 2024 року, незаконного його утримання на території військової частини НОМЕР_1 , а також визнання за ним статусу цивільної особи, а не військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 
публічно-правовий спір - спір, у якому: 
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1); спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2).
За положеннями пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Правовідносини, які виникли між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо, як вважає позивач, його незаконного викрадення, незаконного утримання на території військової частини НОМЕР_1 , не є публічно-правовими, адже в таких правовідносин відповідач не здійснює владно-управлінські функції. 
Фактично обставини, зазначені у позовній заяві, вказують на наявність в діях відповідних посадових (службових) осіб відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 146 Кримінального кодексу України, - незаконне позбавлення волі або викрадення людини.
Отже, враховуючи приписи пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на правовідносини щодо протиправності дій відповідача з викрадення позивача та утримання на території військової частини НОМЕР_1 , адже такі вимоги мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Стосовно позовних вимог про визнання статусу позивача як цивільної особи, а не військовослужбовця, суд зазначає таке.
За положеннями частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу, тобто особа набуває статусу військовослужбовця після прийняття її на військову службу.
Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач на теперішній час проходить військову службу, тобто має статус військовослужбовця.
При цьому позивач вважає, що при прийнятті його на військову службу відповідач діяв протиправно, зокрема, щодо визнання його придатним до військової служби.
Разом з тим, формулювання позовних вимог в цій частині, застосоване позивачем, не дає суду підстав вважати ці вимоги такими, що мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, адже позивачем не оскаржені будь-які розпорядчі документи, зокрема, накази про прийняття позивача на військову службу.
Суд зауважує, що в порядку адміністративного судочинства не можуть розглядатися вимоги про встановлення будь-якого статусу, позаяк надання відповідного статусу (як-то статусу особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, статусу внутрішньо переміщеної особи тощо) належить до компетенції відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування.
Крім того, жодним законом не встановлено можливості надання особі статусу цивільної особи.
Відтак, суд доходить до висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку.
Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Отже, в цій частині позовних вимог належить відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Тому суд змінює мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, зважаючи на те, що позовні вимоги стосовно визнання статусу позивача як цивільної особи, а не військовослужбовця, не підлягають розгляду в суді жодної юрисдикції.
Вказана правова позиція повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2020 року в справі № 826/20221/16, в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 640/19719/19.
Доводи апелянта про те, що цей спір виник із суб`єктом владних повноважень, тому є публічно-правовим спором, спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини ухвали.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року в справі № 340/6256/24 залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року в справі № 340/6256/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 06 березня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року. 
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов