УХВАЛА
 
10 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 671/390/24
провадження № 61-16992ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» 
на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 
2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 
2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про розірвання договору оренди землі, стягнення пені та інфляційних нарахувань, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» (далі - ПП «Аграрна компанія 2004»), 
у якому просила:
 
- розірвати договір оренди земельної ділянки від 20 січня 2015 року № ЗП370 щодо оренди земельної ділянки площею 3,7843 га кадастровий номер 6820982600:03:006:0375;
 
- стягнути з ПП «Аграрна компанія 2004» на користь ОСОБА_1 6 399,07 грн,
з яких: 998,91 грн - пеня з орендної плати та 4 388,47 грн - інфляційні нарахування за 2021 рік, 462,08 грн - пені з орендної плати та 549,61 - інфляційні нарахування за 2022 рік.
 
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 
2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду 
від 25 листопада 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Розірвано договір оренди земельної ділянки від 20 січня 2015 року № ЗП370 щодо оренди земельної ділянки площею 3,7843 га кадастровий номер 6820982600:03:006:0375, що укладений між ОСОБА_2 та ПП «Аграрна компанія 2004».
 
Стягнуто з ПП «Аграрна компанія 2004» на користь ОСОБА_1 6 399,07 грн,
з яких: 998,91 грн - пеня з орендної плати та 4 388,47 грн - інфляційні нарахування за 2021 рік, 462,08 грн - пені з орендної плати та 549,61 - інфляційні нарахування за 2022 рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
20 грудня 2024 року ПП «Аграрна компанія 2004», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року 
та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року в цій справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи 
те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується 
за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 
2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2015 року № ЗП370 та стягнення пені та інфляційних нарахувань у розмірі 6 399,07 грн.
 
Суди встановили, що відповідно до умов додаткової угоди до договоруоренди землі від 01 серпня 2017 року орендна плата встановлена в розмірі 
8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 8 417,04 грн (8 417,04 х 3 роки = 25 251,12 грн).
 
Таким чином, ціна позову у цій справі у частині вимог:
 
- про розірвання договору оренди земельної ділянки складає 
25 251,12 грн (8 417,04 х 3 роки);
 
- про стягнення інфляційних нарахувань та пені - 6 399,07 грн.
 
Враховуючи наведене, ціна позову в цій справі у загальному розмірі становить 31 650,19 грн (25 251,12 грн + 6 399,07 грн), яка станом на 01 січня 2024 року 
не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000 грн).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, 
що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, 
що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивність цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін 
і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 
2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а тому заявник вважає, що наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
 
При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, 
в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, Верховний Суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ 
до нього (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Добріч проти Сербії», заяви № 2611/07 та 15276/07, від 21 червня 2011 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином 
не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» 
в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення 
у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про розірвання договору оренди землі, стягнення пені та інфляційних нарахувань, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк
 
С. О. Карпенко
 
І. М. Фаловська