ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3302/24  Номер провадження 33/814/288/25	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,
за участю секретаря Дороженка Р.Г.,
Захисника-адвоката Яковенка Г.М., 
розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Яковенка Григорія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 26.08.2024, о 15:56 год. в м. Миргород по вул. Харківка, 86, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Golf Plus, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник Яковенко Г.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Вказує, що керування ТЗ на момент ДТП здійснювала власник авто ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні, а отже визнання останнього винним є помилковим та не доведеним належними доказами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у  ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.
Зокрема такими доказами по справі є:
протокол серії ААД №775371 складений 26.08.2024 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з відмовою останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, з приміткою щодо передачі ТЗ тверезому водію ОСОБА_3 ,
направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;
пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
рапорт працівника поліції;
записи з бодікамер працівників поліції.
Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані під час апеляційного розгляду.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення в розумінні положень п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з долучених до справи відеозаписів з службової бодікамери, працівники поліції приїхали на виклик за фактом ДТП (автомобіль Volkswagen Golf Plus, д.н.з. НОМЕР_1 , в`їхав в паркан домоволодіння).
Під час перевірки документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 , якому була викликана швидка допомога з огляду на наявність ушкоджень на обличчі, в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.
На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 погодився, але після прибуття до лікарняного закладу категорично відмовився від проходження огляду та почав виражатися нецензурною лайкою на адресу поліцейських (16:19 год.) та був доставлений на місце ДТП для складання протоколів.
Відмова водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння стала підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з порушенням водієм п. 2.5 ПДР.

Як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до недоведеності факту керування ОСОБА_1 автомобілем Volkswagen Golf Plus, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому захисник вказує, що автомобілем керувала його власник ОСОБА_2 , яка підвозила ОСОБА_1 та після скоєння ДТП, внаслідок неадекватних дій останнього, вона покинула місце ДТП, перебуваючи в істериці.
Надаючи оцінку вказаним доводам, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та свідчать про намагання уникнути ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.
Як зазначалося вище патруль поліції був викликаний на місце ДТП, де під час спілкування з водієм на особу якого вказали потерпіла та свідок, та яким виявився ОСОБА_1 , в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.
Протягом тривалого часу – перевірки документів, доставлення до медичного закладу та повернення на місце ДТП, складання протоколів, що зайняло майже 2 години, ОСОБА_1 жодного разу не повідомив щодо керування ТЗ іншою особою та не висував версію, згодом озвучену вже в суді першої інстанції.
При цьому саме він на вимогу поліцейського надав документи на авто та страховку, як дійсну, так і минулу.
З письмових та усних пояснень потерпілої та свідка вбачається, що почувши звук удару, вони одразу вийшли зі своїх помешкань та побачили автомобіль синього кольору, який врізався в огорожу та за кермом якого сидів чоловік з окривавленим обличчям. При спілкуванні з ним, в нього було чути запах алкоголю.
Надані в суді першої інстанції покази власника авто ОСОБА_2 , яка нібито керувала авто та покинула місце ДТП одразу після його скоєння, та які суд першої інстанції не взяв до уваги, апеляційний суд також оцінює критичною та вважає відсутніми підстави розцінювати такі пояснення як допустимі докази. 
За вказаних обставин, наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про невчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.
Порушень законодавства, які ставили-б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Яковенка Григорія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         О.І. Обідіна