ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/1177/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів:  Колоколова С.І. Савицького Я.Ф.

розглянувши у  письмовому провадженні апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон
на рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року, м. Одеса, головуючий суддя Рога Н.В., повний текст рішення складено та підписано 26.08.2024 року 
у справі № 916/1177/24
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ
до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон
про стягнення 168  627 грн.78 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У березні 2024 року  Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ заборгованість за кредитним договором від 23.09.2021 року в розмірі 168 627 грн. 78 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судовий збір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір від 23.09.2021 року, який за своєю правовою природою  є договором приєднання, на виконання якого позивачем було перераховано  на поточний рахунок відповідача кредитні кошті у розмірі 250  000 грн., разом з тим відповідач в порушення відповідних умов договору та приписів законодавства не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду про стягнення 145  127 грн. 78 коп., заборгованості за кредитом, 23  500 грн., заборгованості по процентах.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі №916/1177/24 (головуючий суддя Рога Н.В.) позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Херсон задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Херсон на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ 145  127 грн.78 коп. заборгованості за кредитом, 23  500 грн.78 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 422 грн. 40 коп. виплат зі сплати судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами у справі підтверджено  факт невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином, у зв`язку з чим у останнього рахується заборгованість за  кредитом у розмірі 145 127 грн. 78 коп. та за відсотками у розмірі 23 500 грн.78 коп., з огляду на що наявні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , м.Херсон з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі № 916/1177/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон про стягнення заборгованості за  кредитом у розмірі 145 127 грн. 78 коп. та за відсотками у розмірі 23 500 грн.78 коп.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не надано до суду належних доказів підписання ФОП ОСОБА_1 . Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021 року та додатку № 1 до Заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» № б/н від 15.09.2021 року з графіком погашення основної суми боргу та процентів за кредитом.
Також, за твердженням скаржника, сторонами в договорі передбачено, що за час дії обставини «форс-мажору» виконання зобов`язань за договором може призупинятись (частково або в повному обсязі) та обставини «форс-мажору» автоматично продовжують строк виконання зобов`язань на період їх дії та ліквідації наслідків, в тому числі, не тільки звільнення від відповідальності, а й зупинення виконання зобов`язання за кредитним договором та автоматичне продовження строку дії договору на період дії «форс-мажорних» обставин, тому при продовженні строків за наявності форс-мажорних обставин позичальник не має простроченої заборгованості, а тому  на думку відповідача, звернення до суду з вимогою про стягнення кредиту є передчасним.
При цьому скаржник зауважує, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність у місті Херсоні як на момент укладення договору, так і на сьогоднішній день. Перебування відповідача в період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року м. Херсон в окупації, постійні обстріли після деокупації м. Херсон з 11.11.2022 року, з лівої сторони річки Дніпро, яка залишається окупованою російськими військами, підрив 06.06.2023 року російськими загарбниками Каховської ГЕС, коли відбулось затоплення прибережних зон міста Херсона, в тому числі, й на залишки майнових активів відповідача позбавило останнього можливості погашати кредит. За інформацією Херсонської ОВА, стрімкою течею Дніпра в прибережні (затоплені зони), прибило міни та нерозірвані боєприпаси, які в подальшому можуть самовільно вибухати. Також окрему небезпеку становить поява вибухонебезпечних предметів на березі після спаду рівня води 15.06.2023 року. Відповідно до Наказу Мінреінтеграції від 13.07.2023 року № 199 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»: Херсонська міська територіальна громада з 01.05.2023 року включена до «Територій активних бойових дій, на яких працюють державні електронні інформаційні ресурси». Наказом начальника Херсонської міської військової адміністрації № 94-н від 05.07.2023р. забороняється перебування громадян у прибережній зоні лінії зіткнення на території південної частини м. Херсона, до якої відноситься, в тому числі, й територія Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт».
Отже, вищевказане, на думку скаржника,  підтверджує, що вказані обставини унеможливлюють здійснення господарської діяльності відповідачем у вказаний період, як і те, що на сторони спору по-різному вплинули «форс-мажорні обставини», і очевидно, що на відповідача – більше.
Також скаржник зазначив, про  відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 23500 грн. заборгованості за відсотками, оскільки вказана сума, з огляду на спосіб її обчислення, не є процентами річних у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі №916/1177/24, у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
05.11.2024 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Херсон залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі №  916/1177/14 – без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.
У відзиві позивач зазначає, що  відповідачем не було спростовано факту отримання кредитних коштів. Також відповідачем та представником не було спростовано розрахунку заборгованості, не було надано власного розрахунку, не зазначено суми сплачених коштів та не доведено їх розмірів.
Разом з тим, позивач стверджує, що надання кредиту відповідачу підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 та розрахунком заборгованості. Порушення відповідачем своїх зобов`язань також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 та розрахунком заборгованості. Розміри нарахованих відсотків підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках № НОМЕР_3 та розрахунком заборгованості. Часткова сплата заборгованості за кредитом відповідачем підтверджується випискою № 29090011103854.
          Крім того, позивач вказує, що виписки з особового рахунка клієнта банку, банківські виписки з рахунку позичальника, меморіальні ордери, платіжні доручення сформовані, як в електронному виді, так і паперовому вигляді) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по банківським рахункам, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
          Також, позивачем вказано , що судом першої інстанції було встановлено та перевірено, що заява про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021 містить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, відповідно до якого заява про приєднання підписана ЕЦП, підписана, з однієї сторони організація (установою): АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а з іншої сторони, ФОП ОСОБА_2 , що спростовує висновки представника відповідача про непідписання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021 відповідачем.
Щодо посилання представника відповідача на форс-мажорні обставини, позивач стверджує, що у даному випадку відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження зазначених обставин, у зв`язку з чим дія форс-мажорних обставин, в межах даної справи, не може застосовуватися.
Щодо посилання представника на відсутність підстав стягнення відсотків за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23500 грн., позивач звертає увагу суду, що в порушення відповідних умов договору  та приписів законодавства відповідач не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії, однак ці ж самі суми у тій самій кількості в наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вказано в колонці з назвою «комісія зарахована», і надходили суми погашення від відповідача, як «комісія», однак вказана «комісія» по своїй суті і є тими процентами, про які сторони домовилися в договорі.
Позивач вказує, що відповідно до умов договору та наданого розрахунку заборгованості саме по собі позначення вказаних сум як «комісії», з урахуванням викладеного у позовній заяві нормативного обґрунтування щодо цих сум як процентів за користування кредитними коштами, не може свідчити про зміну правової природи такого зобов`язання та розуміння останнього як «комісії», тобто плати за неналежне виконання зобов`язань.
Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що  доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, яка є обов`язком позивача, повністю виконана, оскільки підтверджена належними та допустимими доказами її розміру.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 302 800 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/1177/24 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 168 627 грн.78 коп. 
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі № 916/1177/24 є таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

          Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що  23.09.2021 року ФОП ОСОБА_1 (клієнт) із використанням електронного цифрового підпису підписав заяву про приєднання (далі заява) до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі Умови та правила) від 15.09.2021 року.
          Згідно з п. 1 заяви щодо істотних умов договору, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни, розмір кредиту: 250 000 грн., строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.
          Відповідно до преамбули заяви, підписанням цієї заяви клієнт, на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України, приєднується до розділу « 1.1. Загальні положення» та підрозділу « 3.2.8. Умови та правила надання послуги «КУБ»» Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» pb.ua на дату укладення Договору. Ця заява та Умови разом складають кредитний договір між банком та клієнтом.
          Пунктом 1.12 заяви сторони узгодили, що підписанням заяви клієнт підтверджує, що банком надано йому інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання».
          Примірник цієї заяви направляється в особистий акаунт клієнта у системі «Приват24 для бізнесу».
          Згідно з п. 2 заяви клієнт підтверджує ознайомлення із розділом « 1.1. Загальні положення», а також підрозділом « 3.2.8. Умови та Правила надання кредиту «Кредит КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку за адресою https://privatbank.ua/terms, у редакції, чинній на дату підписання цієї заяви.
Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.6. заяви).
          Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (додаток 1 до заяви) є невід`ємною частиною договору.
          Відповідно до п. 3.2.8.1. умов та правил банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий «Кредит КУБ» (послуга) для фінансування поточної діяльності клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», а також в системі Приват24.
          Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом заяви в системі Приват24 або у сервісі Paperless або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.
          Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства- продавця за товари та послуги.
          Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам Національного Банку України, які регулюють кредитні відносини.
          Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису відповідачем 23.09.2021 року підписано заяву про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» №б/н від 15.09.2021 року.
23.09.2021 на підставі укладеного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було перераховано на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 250 000 грн., що підтверджується випискою 20639052221649.
Згідно додатку №1 до заяви графіку погашення основної суми боргу процентів за кредитом, у перші шість місяців сума процентів склала 4 000 грн (1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту), а, починаючи з 7-го місяця користування кредитом, 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту, що становило 3 500 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунку ФОП ОСОБА_1 , ним було здійснено наступні платежі у рахунок погашення заборгованості за договором б/н від 15.09.2021: 15.10.2021- 20 833 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.11.2021 - 20 938 грн 89 коп.- заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.12.2024 - 15 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 24.12.2024 - 6 000 грн. - заборгованість за кредитом; 23.01.2022- 21 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.02.2022- 21 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 19.05.2022 - 1 500 грн. комісія.

          Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
          Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
          Як вже зазначалося вище за текстом постанови, згідно з п. 1 заяви щодо істотних умов договору - банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни, розмір кредиту: 250 000 грн., строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.
          Відповідно до преамбули заяви, підписанням цієї заяви клієнт, на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України, приєднується до розділу « 1.1. Загальні положення» та підрозділу « 3.2.8. Умови та правила надання послуги «КУБ»» Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» pb.ua на дату укладення договору. Ця заява та Умови разом складають кредитний договір між банком та клієнтом.
          Пунктом 1.12 заяви сторони узгодили, що підписанням заяви клієнт підтверджує, що банком надано йому інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання».
          Примірник цієї заяви направляється в особистий акаунт клієнта у Cистемі «Приват24 для бізнесу».
          Згідно з п. 2 заяви клієнт підтверджує ознайомлення із розділом « 1.1. Загальні положення», а також підрозділом « 3.2.8. Умови та Правила надання кредиту «Кредит КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку за адресою https://privatbank.ua/terms, у редакції, чинній на дату підписання цієї заяви.
          Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.6. заяви).
          Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (додаток 1 до заяви) є невід`ємною частиною договору.
          Відповідно до п. 3.2.8.1. Умов та Правил банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий «Кредит КУБ» (Послуга) для фінансування поточної діяльності клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», а також в системі Приват24.
          Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом заяви в системі Приват24 або у сервісі Paperless або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.
          Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства- продавця за товари та послуги.
          Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам Національного Банку України, які регулюють кредитні відносини.
Відповідно до пункту 3.2.8.3.1 Умов надання кредитів у рамках послуги здійснюється на умовах: повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві.
          Згідно з п. 3.2.8.3.1.2. Умов строк користування кредитом зазначено у заяві про приєднання. Максимальний строк користування кредитом не може перевищувати 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.
Відповідно до п. 1.3 Умов строк кредиту становить 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.
          Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві.
          Відповідно до п. 3.2.8.3.1.4. Умов клієнт доручає банку щомісячно у строки, зазначені в заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.
У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.
          Відповідно до п. 3.2.8.9.1 Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п. 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.
          За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування послугою клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в пункті 1.4. заяви.
          Пункт 3.2.8.9.3. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у заяві (п. 3.2.8.3.1). Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, що відрізняється від зазначеної в цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованої від попередньої дати погашення по день фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.
          Пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що у разі виникнення простроченних зобов`язань за кредитним договором клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами.
          Нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується (п. 3.2.8.9.2. Умов).
Згідно п. 1.4. заяви, підписаної відповідачем, у період з дати підписання заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).
          Відповідно до п. 3.2.8.3.2. Умов та правил за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначеному в заяві та тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 3.2.8.6.2.).
          У разі виникнення простроченних зобов`язань за кредитним договором клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами (п. 3.2.8.3.3. Умов та правил).
          Також, п. 3.2.8.5.5. Умов та правил клієнт зобов`язується сплатити банку проценти згідно з п. 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2.
          За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п. 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2 (п. 3.2.8.9.1. Умов та правил).
          Нарахування процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на початковий розмір кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується (п. 3.2.8.9.2. Умов та правил).
          Згідно з п. 3.2.8.9.3. Умов та правил сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у заяві (п. 3.2.8.3.1).
          Розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту (п. 3.2.8.9.7. Умов та правил).
          Пунктом 3.2.8.9.5. Умов та правил встановлено, що погашення кредиту, сплата процентів за цим договором здійснюється у валюті кредиту.
          Так, з матеріалів справи вбачається, що 23.09.2021 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (клієнт) із використанням електронного цифрового підпису згідно протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, підписав заяву про приєднання (далі заява) до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі Умови та правила) від 15.09.2021 року, за якою, як вже зазначалося вище, йому було надано кредит в розмірі 250  000 грн. на умовах кредитного договору (що складається з Умов та заяви), викладених вище.
23.09.2021 року на підставі укладеного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було перераховано на поточний рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 250 000 грн. (пункт 1.2 Умов), що підтверджується випискою 20639052221649.
Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача, ним було здійснено наступні платежі у рахунок погашення заборгованості за договором б/н від 15.09.2021: 15.10.2021- 20 833 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.11.2021 - 20 938 грн 89 коп.- заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.12.2024- 15 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 24.12.2024 - 6 000 грн. - заборгованість за кредитом; 23.01.2022 - 21 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 23.02.2022 - 21 000 грн. - заборгованість за кредитом, 4 000 грн. комісія; 19.05.2022 - 1 500 грн. комісія.
Отже, станом на 18.03.2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , м. Херсон у повному обсязі отримані від банку кредитні кошти не повернув, його заборгованість за кредитом складає 145 127 грн 78 коп., що підтверджено належними та допустимими доказами по справі
Згідно додатку №1 до заяви - графіку погашення основної суми боргу, процентів за кредитом, у перші шість місяців сума процентів склала 4 000 грн (1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту), а, починаючи з 7-го місяця користування кредитом 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту, що становило 3 500 грн.
Судова колегія перевірила розрахунок заборгованості за процентами, який складає 23 500 грн. та вважає, ,що висновок суду першої інстанції про те, що він є правильним, є правомірним.
Отже, колегія суддів вважає, що  обґрунтованими та доведеними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 145 127 грн 78 коп. та за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 23 500 грн.
Також, як встановлено з матеріалів справи, відповідачу було оголошено кредитні канікули у період з 01.03.2022 року. по 01.07.2022 року згідно рекомендацій, викладених у відкритому листі Національного банку України від 04.04.2022 року, адресованому банкам, небанківським фінансовим установам і колекторським компаніям
Тобто, зазначене свідчить, про те, що відповідач погоджувався з фактом укладення договору, виконував його умови, у тому числі щодо погашення заборгованості за кредитом та сплати комісії. Датою видачі кредитних коштів є 23.09.2021 року., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 23.09.2021 по 18.03.2024 (клієнт ФОП ОСОБА_1 ), а отже, термін погашення заборгованості за кредитом сплинув 23.09.2022 року.
З урахуванням наведеного вище,  апеляційний господарський суд не вбачає наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених відповідачем в апеляційній скарзі і тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», м. Київ про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Херсон заборгованості по кредиту у розмірі 145 127 грн 78 коп., заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 23 500 грн. в повному обсязі.
Щодо тверджень представника відповідача про те, що протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 15.03.2024 року, який позивач додав до позовної заяви, не є належним доказом підписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» колегія суддів зазначає наступне.
Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частини перша та друга статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (частина перша статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (частини четверта-шоста статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Створення паперового примірника електронного документа відбувається шляхом його виготовлення на папері разом з усіма обов`язковими для даного виду документа реквізитами з дотриманням встановленого законодавством порядку їх розміщення, а також з іншими наявними необов`язковими реквізитами (пункт 2 глави 6 розділу ІІ Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2014 року № 1886/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2014 року за № 1421/26198, у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги в електронній формі).
Електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» тут і далі у редакції, чинній на момент подання апеляційних скарг).
Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина четверта статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Відповідно до пункту 31 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» перевірка - процес засвідчення справжності і підтвердження того, що електронний підпис чи печатка є дійсними.
Перевірка кваліфікованого електронного підпису чи печатки проводиться будь-якою особою з метою отримання інформації про дійсність чи недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки (пункт 82 Вимог у сфері електронних довірчих послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року № 992).
Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021 поданий разом з позовною заявою містить наступні відомості:
Дата та час: 09:55:51 15.03.2024
Назва файлу з підписом: Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ від 15.09.2021 рpdf
Розмір файлу з підписом: 298.2 КБ
Назва файлу без підпису: Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги
КУБ від
15.09.2021 рpdf
Розмір файлу без підпису: 290.2 КБ
Результат перевірки підпису: Підпис створено та перевірено успішно. Цілісність даних
підтверджено
Підписувач - 1: ТЕХНІЧНИЙ КЛЮЧ MSBGO
П.І.Б.: Технічний ключ MSBGO
Країна: Україна
РНОКПП: 0000000000
Організація (установа): АТ КБ «ПРИВАТБАНК»
Код ЄДРПОУ: 14360570
Посада: KredogKUB_ODB: Кредитные и договора обеспечения по продукту КУБ
Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для даних від Надавача):
10:33:12
15.09.2021
Сертифікат виданий: АЦСК АТ КБ «ПРИВАТБАНК»
Серійний номер: 2B6C7DF9A3891DA10400000043C0830012117902
Тип носія особистого ключа: Незахищений
Алгоритм підпису: ДСТУ 4145
Тип підпису: Удосконалений
Тип контейнера: Підпис та дані в одному файлі (CAdES enveloped)
Формат підпису: Базовий (CAdES-BES)
Сертифікат: Кваліфікований
Підписувач - 2: СВИСТУНОВ СЕРГІЙ ГЕННАДІЙОВИЧ
П.І.Б.: ОСОБА_4 
Країна: Україна
РНОКПП: НОМЕР_4 
Організація (установа): ФОП ОСОБА_5 
Код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 
Посада: ДИРЕКТОР
Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для даних від Надавача):
15:19:43 23.09.2021
Сертифікат виданий: АЦСК АТ КБ «ПРИВАТБАНК»
Серійний номер: 2B6C7DF9A3891DA10400000058215500797E3002
Тип носія особистого ключа: Незахищений
Алгоритм підпису: ДСТУ 4145
Тип підпису: Удосконалений
Тип контейнера: Підпис та дані в одному файлі (CAdES enveloped)
Формат підпису: Базовий (CAdES-BES)
Сертифікат: Кваліфікований
Відповідно до статті 12 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису (далі – ЕЦП).
Законом «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що до складу електронних довірчих послуг належать, зокрема кваліфіковані електронні довірчі послуги створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису, а також формування, перевірки та підтвердження чинності кваліфікованого сертифіката електронного підпису (статті 18, 20 цього Закону).
Згідно із наказом Мінцифри від 27 серпня 2021 року № 115 «Про затвердження Регламенту роботи центрального засвідчувального органу», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1313/36935, Державне підприємство «ДІЯ» визначено адміністратором інформаційно-телекомунікаційної системи центрального засвідчувального органу, що здійснює технічне та технологічне забезпечення виконання функцій центрального засвідчувального органу.
Згідно із пунктом 5 Регламенту роботи центрального засвідчувального центру, затвердженого наказом Мінцифри від 27 серпня 2021 року № 115 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2021 року за № 1313/36935, адресою електронного інформаційного ресурсу центрального засвідчувального органу, доступ до якого забезпечується через телекомунікаційні мережі загального користування цілодобово (далі - офіційний вебсайт ЦЗО) є: www.czo.gov.ua.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 2-317/11 (провадження № 61- 6880св22 зазначено, що висновок про те, що електронний документ не підписаний ЕЦП, має ґрунтуватися на результатах відповідної перевірки.
Судом першої інстанції було встановлено та перевірено, що заява про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021 містить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, відповідно до якого заява про приєднання підписана ЕЦП, підписана з однієї сторони організація (установою): АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а з іншої сторони ФОП ОСОБА_2 , що спростовує висновки представника відповідача про непідписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 15.09.2021.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суд, отримавши процесуальні документи в електронній формі, має здійснити перевірку, чи містить такий документ електронний підпис. Доступ до перевірки електронного підпису є відкритим, а тому суд має можливість та зобов`язаний достовірно встановити, що особа, яка подає процесуальний документ до суду, підписала його електронним підписом, який прирівнюється до власноручного.
Документ із накладеними ЕЦП є архівом з декількох файлів, який включає в себе: - оригінал документу, як правило файл PDF або XML - 2-4 файли підпису документу .p7s – кількість залежить від того, чи накладаєте ви та ваш контрагент тільки цифрові підписи (2 файли підпису – ваш та контрагента), або ж цифрові підписи та печатки (2 файли підпису і 2 файли печатки).
Саме ці файли є гарантією того, що документ був підписаний ЕЦП та відсутності умисної або випадкової зміни документу після накладання підпису.
Якщо сторонами був обраний спосіб підписання “підпис окремим файлом”, то буде сформований окремий файл підпису, який називатиметься так само, як і файл, який був підписаний, але матиме розширення .p7s та маленький розмір - до 4 кБайт.
Якщо був обраний спосіб підписання “дані і підпис в одному файлі”, то буде файл теж з розширенням .p7s, але більшого розміру.
Такі файли призначені для зчитування сервісами перевірки кваліфікованого електронного підпису та не призначені для прямого перегляду (наприклад за допомогою текстового редактора). Деякі сервіси підписання можуть вбудувати КЕП у документ pdf, в такому разі побачити КЕП можна лише через сервіси перевірки кваліфікованого електронного підпису.
Враховуючи вищевикладене,  колегія суддів вважає, що твердження представника відповідача про те, що файл з підписом та файл без підпису містять різний об`єм пам`яті, а отже є відмінними один від одного, не заслуговують на увагу.
Щодо доводів відповідача про  відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 23500 грн. заборгованості за відсотками, оскільки вказана сума, з огляду на спосіб її обчислення, не є процентами річних у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України, колегією суддів відхиляються, оскільки у даному випадку позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за нормами ст. 625 Цивільного кодексу України, та не заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу пені) або інших платежів, які можуть бути застосовані у якості відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. В даному випадку проценти за користування кредитом входять до складу договірного грошового зобов`язання відповідача і їх розмір та строки погашення обумовлені в Умовах, до яких приєднався відповідач шляхом підписання заяви.
Судовою колегією також не приймаються до уваги твердження апелянта, як підстава для відмови у задоволенні позову, щодо неможливості виконання ним зобов`язань в результаті обставини непереборної сили, а саме, у зв`язку з військовою агресією та введенням воєнного стану в Україні, з огляду на наступне.
За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Так, норма частини другої статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до ст. 141    Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
При цьому, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
В той же час, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст.14, 141    Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі Сертифіката.
За умовами п.6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
В Сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладання,  зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання  таких обставин (п.6.12 регламенту).  
Відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21, надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок.
При цьому, непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Аналогічної правової позиції дотримався суд касаційної інстанції також у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20, від 03.08.2022 року у справі №914/374/21.
Крім того, суд касаційної інстанції виснував, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.
Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п. 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі №904/5328/21).
Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
У будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Отже, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування до боржника заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання ним основного зобов`язання, також незважаючи на те, здійснює він підприємницьку діяльність або ні. По даній справі позивач не заявляв вимоги про застосування до відповідача будь-якої відповідальності, як передбаченої законом, так і умовами договору, тому останній не може посилатися на наявність форс-мажорних обставин для невиконання договірного грошового зобов`язання.,    
Крім того, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у постановах від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21, від 15.06.2023 року у справі №910/8580/22, від 07.06.2023 року у справі №912/750/22, від 07.06.2023 року у справі №906/540/22, від 29.06.2023 року у справі №922/999/22, яка полягала в тому, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. 
Отже, враховуючи наведене вище, судова колегія зауважує, що саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання,  а відповідач повинен довести, як саме проявися форс-мажор під час виконання такого зобов`язання, до того ж, як вже зазначалося вище, такі обставини не звільняють відповідача від виконання ним своїх зобов`язань за договором, якщо сторони не домовилися про інше. Мова може йти тільки про можливість незастосування до відповідача відповідальності за таке невиконання при наявності для цього підстав, що в даному випадку не було предметом розгляду суду
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів   для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Як вже зазначалося раніше за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані  позивачем на підтвердження обставини про неповернення  відповідачем кредитних коштів у передбачений договором термін та несплати в повному обсязі процентів у вигляді щомісячної комісії є такими, що відповідають таким стандартам.   
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним  в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.
Враховуючи викладене, доводи Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі № 916/1177/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі №916/1177/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2024 року у справі № 916/1177/24– залишити без змін.
          Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.          
          Повний текст постанови складено  22  січня 2025 року.
            Головуючий суддя 	            Г.І. Діброва	
 Судді 	  С.І.Колоколов	
 	  Я.Ф. Савицький