ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. 	Справа № 480/11466/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2024, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 18.06.24  по справі № 480/11466/23
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Національної поліції в Сумській області            
про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просить суд зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області вчинити дії, передбачені законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування (здійснити розрахунок, сплату та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України) з метою приведення у відповідність до фактичних даних інформацію про застраховану особу за період з 01.01.2004 (дата набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування) до 2016 року.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що звернулася до відповідача із запитом на інформацію від 10.05.2023. У запиті позивачем зазначала про необхідність надання відповідної інформації про позивача, як застраховану особу, за період проходження служби в органах внутрішніх справ, зокрема стосовно подання відповідної звітності до органів Пенсійного фонду. Також  зазначала, що в разі неподання такої інформації до територіального органу  ПФУ просила забезпечити подання таких відомостей до територіального органу Пенсійного фонду України.
Позивач на запит про надання інформації отримала  від ГУНП в Сумській області лист, в якому зазначено перелік нормативно-правових актів з питань, що регулюють подання звітності в разі оформлення документів на призначення пенсії, а також зазначено, що подання звітності у разі відсутності відомостей передбачено для осіб, які звернулися за отриманням пенсії.
Позивач не погодилася із тим, що відповідачем не направлено до територіального органу ПФУ звітності щодо неї в період проходження служби, у зв`язку із чим відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб, а тому звернулася до суду  і зазначає, що у відповідача є обов`язок, в т.ч. і як правонаступник УМВС України в Сумській області, вчинити дії, передбачені законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування, зокрема, здійснити розрахунок, сплату та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України з метою приведення у відповідність до фактичних даних інформацію про позивача, як застраховану особу, за період з 01.01.2004 (дата набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування) до 2016 року.
Позивач зазначає, що відсутність таких даних в разі отримання статусу безробітної, виплати допомоги у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, право на пенсія, може вплинути на розмір суми виплат, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про період роботи позивача з 01.01.2004  до 2016 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області повторно розглянути запит на інформацію від 10.05.2023 ОСОБА_1 , та надати відповідь по суті запиту. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1073,60 грн. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що акт КМУ, яким би було визначено орган виконавчої влади (територіальний орган виконавчої влади) якому б було передано законом права та обов`язки, якими було наділено УМВС України в Сумській області, а замість цього просто створена нова юридична особа ГУНП в Сумській області, яка у свою чергу не є правонаступником УМВС України в Сумській області. Також у абз. 2 п. 12 Порядку затвердженого Постановою КМУ №1074 від 20.10.2011 вказано: орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності Акт КМУ про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній КМУ сфері до набрання чинності актом КМУ, щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.
Отже, на думку представника відповідача, склалася не врегульована на законодавчому рівні ситуація, за якої ГУНП в Сумській області функціонує, та здійснює покладені законодавством обов`язки і жодним чинним нормативно правовим актом не встановлено правонаступництва від УМВС України в Сумській області до ГУНП в Сумській області. 
Представник відповідача наголошує, що зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області вчинити дії, передбачені законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування (здійснити розрахунок, сплату та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України) з метою приведення у відповідність до фактичних даних інформацію про застраховану особу за період з 01.01.2004 до 2016 року не відповідає вимогам чинного законодавства, так як ОСОБА_1 проходила службу в ГУНП в Сумській області починаючи з 07.11.2015. тобто у зазначений період у відповідача був відсутній обов`язок сплати та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України. Відповідно до номеру запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи (16321020000013434) ГУНП в Сумській області зареєстрована як юридична особа 07.11.2015.
На переконання представника відповідача, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ГУНП в Сумській області є необгрунтованим.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд до якого позивач звернувся за захистом прав, порушених в результаті бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пропонує позивачу самостійно вирішити питання, що є предметом спору і потребує судового захисту.
Визначаючи нормативно-правові акти, якими роботодавець мав керуватися під час нарахування, утримання та сплати страхових внесків за застраховану особу, суд першої інстанції не звертає увагу на Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1 та зареєстровано в Міністерстві в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (далі - Інструкція). Як зазначено в пункті 1.1 Інструкції, даний нормативно-правовий акт розроблений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцш та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Відповідно до розділу 2 Інструкції платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно підпункту 2.1.2. пункту 2.1 розділу 2 Інструкції роботодавцями та страхувальниками, на яких покладено обов`язок сплати страхових внесків є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію. Застрахованою ж особою, відповідно до норм Інструкції, є фізична особа, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страіхування.
У підпункті 2.2.16. пункту 2.2 розділу 2 Інструкції зазначено, що застрахованими особами у розумінні цієї Інструкції є особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також в органах Міністерства внутрішніх справ України.
На переконання позивача суд першої інстанції протиправно не застосовує Інструкцію, яка є чинною на даний час, містить і порядок стягнення заборгованості зі страхувальників, і застосування фінансових санкцій за порушення страхувальниками норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позивач скориставшись своїм правом надала до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що в даному випадку, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Також, відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (далі - Порядок № 1074), дія якого поширюється на територіальні органи центральних органів виконавчої влади, у разі приєднання права і обов`язки органу виконавчої влади переходять до іншого органу виконавчої влади, до якого здійснюється приєднання.
Позивачка зазначає, що позовною вимогою, що міститься у прохальній частині позовної заяви є зобов`язання щодо вчинення відповідачем дій, передбачених законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування (здійснити розрахунок, сплату та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України),
Позивач зазначає, що враховуючи, що чинним законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування не передбачено обов`язку роботодавця сплачувати страхові внески за застраховану особу за час перебування її у відпустці без збереження грошового забезпечення по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, то, відповідно, така вимога не заявлена у позові ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, натомість апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 працювала в органах внутрішніх справ, а саме в спірний період з 01.01.2004 до 06.11.2015 в УМВС України в Сумській області, а в період з 07.11.2015 до 16.11.2016 проходила службу в ГУНП в Сумській області.
Під час проходження служби (УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області) в спірний період, ОСОБА_2 надавалася  відпустки по вагітності і пологам, відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відпустки по догляду за дитиною до  досягнення дитиною шестирічного віку, що підтверджується даними послужного списку №0099118 з особової справи позивача, наданої ГУНП в Сумській області. 
Позивач надіслала до ГУНП в Сумській області письмовий запит на інформацію від 10.05.2023. У запиті позивачем зазначала про проходження служби в органах внутрішніх справ з 10.03.2003, а також просила надати  відповідну інформацію про позивача, як застраховану особу, за період проходженні служби в органах внутрішніх справ, зокрема подання відповідної звітності до органів Пенсійного фонду. Також  зазначала, що в разі неподання такої інформації просила забезпечити подання таких відомостей до територіального органу  Пенсійного фонду України.
Відповідач листом №703/05/29/С-12зі від 17.05.2023 надав позивачу письмову відповідь, в якій зазначив норми законодавства, що регулюють порядок подання звітності, а також обов`язок подати відповідну інформацію про грошове забезпечення  та сплату страхових внесків у разі звернення військовослужбовця за призначенням пенсії.
Не погоджуючись із змістом наданої відповіді, із тим, що відповідачем не направлено до територіального органу ПФУ звітності щодо неї в період проходження служби, позивач звернулася до суду, оскільки, як зазначає у позові,  у ГУНП в Сумській області є обов`язок, в т.ч. і як правонаступник УМВС України в Сумській області, на вчиненні відповідних дій, передбачених законодавством про загальнообов`язкове пенсійне страхування (здійснити розрахунок, сплату та подання інформації про страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України) з метою приведення у відповідність до фактичних даних інформацію про застраховану особу за період з 01.01.2004 (дата набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування) до 2016 року.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУНП в Сумській області повторно розглянути запит позивача про надання інформації від 10.05.2023 та надати відповідь по суті поставлених питань.
Колегія суддів переглядаючи дану адміністративну справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла наступних висновків.
Інформація про страховий стаж, яка відображається в “Особистому кабінеті” на вебпорталі Пенсійного фонду України, формується на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з 01.01.2004.
Джерелами формування реєстру застрахованих осіб є, зокрема, дані персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що складається з відомостей, які подаються страхувальниками до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 20 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон № 2464-VI) реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Статтею 6 Закону № 2464-VI зобов`язання подавати звітність до органів державної податкової служби України покладене на платника єдиного внеску (роботодавця).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-ІУ).
Так, страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж, набутий до 01.01.2004, обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІУ.
До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі-Закон № 1788-ХІІ).
Пунктом “в” статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема: військова служба, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Починаючи з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, в місяцях, відповідно до сплачених страхових внесків.
Згідно із Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 03.04.2007 № 857-У статтю 11 Закону № 1058-ІУ доповнено пунктом 17 (на даний час пункт 11), згідно з яким військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
Водночас, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 № 2148-УІІІ (далі — № 2148-УІІІ) внесені зміни до Закону № 1058-ІУ, що набрали чинності з 11.10.2017, згідно з якими надано можливість протягом п`яти років з дня набрання чинності Закону № 2148-УІІІ військовим частинам та органам, які виплачують грошове забезпечення відповідно до законодавства, подати до Пенсійного фонду персоніфіковані відомості про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року.
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до пункту 2 частини статті 14-1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані, зокрема, забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.
Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
За змістом положень статті 16 Закону № 2464-VI визначає, що Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону №2464-VI, реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
У свою чергу до обов`язків Пенсійного фонду та його територіальних органів стосовно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру відносяться: забезпечення своєчасного внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру; здійснення контролю за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру (частина перша статті 14-1 Закону №2464-VI).
Згідно із частиною шостою статті 20 Закону №2464-VI, зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.
Ведення реєстру страхувальників Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб встановлений Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення про Реєстр).
Відповідно до пункту 4 розділу І Положення, Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Нормами пункту 2 розділу ІІ Положення визначено, що у Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із: звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; електронних пенсійних справ; системи обліку сплати страхових внесків; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; реєстру страхувальників Державного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України; інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно з пунктом 3 розділу IV Положення, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту 4 розділу IV Положення, у разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником. У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.
Отже, наведені правові норми дають підстави вважати, що законодавцем встановлений послідовний алгоритм дій щодо внесення відомостей до Реєстру застрахованих осіб, змін та уточнень, згідно з яким органи Пенсійного фонду України вносять такі лише на підставі даних (звітності) наданих страхувальником (роботодавцем) чи його правонаступником та здійснюють контроль за достовірністю таких.
З 01 червня 2016 року пунктом 9 розділу IV Порядку формування та надання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905, зі змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11 квітня 2016 року №441), визначено формування та подання до органів доходів і зборів страхувальниками, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу, відомостей про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) у розрізі кожної застрахованої особи у звітному місяці.
Абзацами шістнадцятим, сімнадцятим підпункту 27 пункту 19 розділу I Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII) пункт 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058 викладено у такій редакції: «Зарахування періодів служби до страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів Державного бюджету України. Протягом п`яти років з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення відповідно до законодавства, до Пенсійного фонду подаються, у разі їх відсутності, персоніфіковані відомості про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.».
Абзацом четвертим підпункту 3 пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2148-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України визначити порядок подання відсутніх у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року стосовно військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських.
Порядок подання відсутніх у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 1 липня 2000 р. по 31 грудня 2016 р., необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу, поліцейським затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 770 (далі по тексту – Порядок № 770) установлює механізм, форму та строки подання до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - територіальні органи Пенсійного фонду України) необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу, поліцейським персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 1 липня 2000 р. по 31 грудня 2016 р. у разі їх відсутності в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб).
Згідно з п. 3 Порядку № 770 відомості про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків вносяться Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб на підставі інформації з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формами № 8 ДР і № 1 ДФ, які ДФС передає Пенсійному фонду України в електронному вигляді на центральному рівні в порядку, встановленому Пенсійним фондом України та ДФС. При цьому Пенсійний фонд України обчислює щомісячні суми грошового забезпечення виходячи із середнього розміру сум доходу квартальної звітності за формами № 8 ДР і № 1 ДФ за період, за який подано інформацію.
Відповідно до п. 4 Порядку № 770 у разі відсутності інформації з податкового розрахунку сум доходу відомості про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків вносяться територіальними органами Пенсійного фонду України до реєстру застрахованих осіб на підставі поданого військовими частинами чи органами, які виплачують (виплачували) грошове забезпечення (далі - страхувальники), або подаються органами, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи), до територіальних органів Пенсійного фонду України у вигляді звіту за формою згідно з додатком.
Страхувальники або уповноважені органи подають звіт до територіальних органів Пенсійного фонду України у такі строки: за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року - не пізніше ніж 1 грудня 2019 року; за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2007 року - не пізніше ніж 1 травня 2020 року; за період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2011 року - не пізніше ніж 1 жовтня 2020 року; за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2015 року - не пізніше ніж 1 жовтня 2021 року; за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року - не пізніше ніж 11 жовтня 2022 року.
Звіт подається у вигляді електронного документа (через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису). У разі неможливості подання звіту у вигляді електронного документа він подається на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника або уповноваженого органу та скріплений печаткою (за наявності) (подається страхувальником або уповноваженим органом разом із звітом в електронній формі на електронних носіях інформації) (пункт 5 Порядку №770).
Згідно з пунктом 14 Порядку №770, відповідальним за правильність заповнення звітності та достовірність даних є страхувальник або уповноважений орган.
Поряд з тим, пунктами 9, 10 Порядку №770 передбачено, що на територіальний орган Пенсійного фонду України покладено повноваження щодо звіряння звіту, поданого відповідно до цього Порядку, з поданими страхувальником або уповноваженим органом раніше відомостями щодо кількості осіб і сум грошового забезпечення. А у разі виявлення недостовірних або помилкових відомостей, поданих та/або накопичених в електронних базах даних реєстру застрахованих осіб, не пізніше ніж через два робочі дні орган Пенсійного фонду України повідомляє страхувальнику або уповноваженому органу про виявлення розбіжностей.
Пунктом 13 Порядку №770 також передбачено, що додаткові документи подаються страхувальником або уповноваженим органом, якщо у звіті не було зазначено застраховану особу.
У розглядуваній справі колегією суддів встановлено, що у періоди з 01.01.2004 року до 2016 року страхувальниками позивача були УМВС України в Сумській області (з 01.01.2004 до 06.11.2015), а з 07.11.2015 - ГУ НП в Сумській області.
Стосовно посилання відповідача на перебування УМВС України в Сумській області в стадії ліквідації, колегія суддів зазначає, що станом на 23.05.2024 УМВС України в Сумській області ліквідовано, що підтверджується даними ЄДРЮОФОПтаГФ, а тому належним відповідачем у справі має бути ГУ НП в Сумській області.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач в силу п. 3 розділу XV "ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України № 1058-IV повинен був подати у спірний період дані про персоніфіковані відомості про застраховану особу, а саме про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року до 2016 року.
В іншій частині позовних вимог, колегія суддів вважає, за необхідне відмовити, оскільки в цій частині вимоги позивача є необгрунтованими.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 року по справі № 480/11466/23, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині позовних вимог, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі 440/3005/19.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. згідно з квитанцією № 0.0.3269892212.1 від 24.10.2023 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1611 грн 00 коп. згідно з квитанцією №0.0.3768736760.1 від 17.07.2024 р.
Колегія суддів дішла висновку, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, то витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача на загальну суму 2684 грн 60 коп. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 по справі № 480/11466/23 - скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23,м. Суми, код ЄДРПОУ 40108777)  про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області подати до органів Пенсійного фонду України, на виконання вимог п. 3 розділу XV “ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” персоніфіковані відомості про застраховану особу, а саме про періоди служби, суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року до 2016 року.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23,м. Суми, Сумська область, код ЄДРПОУ 40108777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) судові витрати на судовий збір в загальній сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва