Постанова 
Іменем України
 
08 січня 2025 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/4176/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 
 
від 19 вересня 2024 року 
 
в складі судді Фролової І. В.
 
у цивільній справі №761/29882/24 Шевченківського районного суду                  м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_2 ,
 
третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації,
 
про позбавлення батьківських прав,
 
                               У С Т А Н О В И В:
 
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року справу передано на розгляд до іншому суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про передачу справи за підсудністю до іншого суду. 
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд до іншого суду, оскільки отримана інформація з Реєстру територіальної громади м. Києва не надала можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача, а відтак суд повинен був у відповідності до вимог ч. 10                ст. 187 ЦПК України відкрити провадження у справі та здійснювати подальший виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.
 
За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Позивачка належним чином повідомлена про розгляд своєї апеляційної скарги на ухвалу від 19.09.2024 в порядку письмового провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 60).
 
Відповідач та третя особа належним чином повідомлялися про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу від 19.09.2024 в порядку письмового провадження (а. с. 53).
 
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
 
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрованим у м. Києві не значиться. Тому, оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , то даний спір підсудний Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області.
 
При цьому, судом першої інстанції враховано, що здійснення правосуддя і роботу в Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області призупинено з 09.03.2022 на підставі Указу Президента України та розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/22 змінено територіальну підсудність справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності справ за Комунарським міськрайонним судом м. Запоріжжя.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне. 
 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому зазначила місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
 
Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача або за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
 
З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей з ІТС "Реєстр територіальної громади м. Києва" №119107946 від 17.09.2024 відповідача ОСОБА_2 не знайдено (а. с. 27).
 
З огляду на те, що позивачем в позовній заяві зазначено останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача, колегія суддів вважає, що питання про передачу справи на розгляд до іншого суду судом першої інстанції вирішено з дотриманням норм процесуального права.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 10 ст. 187 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки позивачка, посилаючись на положення ч. 10 ст. 187 ЦПК України, тлумачить це положення на власний розсуд, звертаючи увагу лише на положення цієї статті без врахування вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України.
 
Так, в частині 10 статті 187 ЦПК України визначено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Разом з тим, позивачка, посилаючись на ч. 10 ст. 187 ЦПК України, залишила поза увагою положення ч. 9 ст. 28 ЦПК України, якою визначено обов'язок позивача подати позов за останнім відомим зареєстрованим місцем проживанням відповідача. Тобто, положення ч. 10 ст. 187 ЦПК України застосовуються за умови дотримання позивачем вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України, а саме подання позовної заяви до суду, до територіальної юрисдикції якого відноситься останнє зареєстроване місце проживання відповідача.
 
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території, проте їй невідомо його фактичне місце перебування. В матеріалах справі відсутні докази, що місце перебування відповідача зареєстровано в Шевченківському районі м. Києва.
 
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України 
 
                                      П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                         О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                        О. В. Желепа
 
                                                                                          О. В. Немировська