ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 р.	Справа № 524/14935/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельник Н.П., м. Кременчук, повний текст складено 23.01.25 у справі № 524/14935/24
          за позовом    ОСОБА_1  
          до     Інспектора першого взводу 3-ї роти БПП у м. Кременчуці УПП в Полтавській області Кравченка Анатолія Анатолійовича ,     Батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці УПП в Полтавській області ,     Департаменту патрульної поліції    
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора першого взводу 3-ї роти БПП у м. Кременчуці УПП в Полтавській області Кравченка Анатолія Анатолійовича, Батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці УПП в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції (далі також – відповідачі), в якому просив скасувати постанову, винесену 21.11.2024 інспектором першого взводу 3-ї роти БПП у м. Кременчуці УПП в Полтавській області Кравченком А. А., серії ЕНА № 3518471 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною 5 ст. 121 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.01.2025 позов задоволено.
Скасовано постанову, винесену 21.11.2024 інспектором першого взводу 3-ї роти БПП у м. Кременчуці УПП в Полтавській області Кравченком А.А., серії ЕНА № 3518471 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною 5 ст. 121 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду у розмірі 605 грн 60 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що надані до матеріалів справи докази в повному обсязі підтверджують факт порушення позивачем п. 2.3 (б) ПДР. Наголошує на тому, що порядок розгляду справи, передбачений статтями 278, 279, 279-1 КУпАП, суб`єктом владних повноважень дотримано. 
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
17.03.2025 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами,  перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.11.2024 інспектором першого взводу 3-ї роти БПП у м Кременчуці УПП в Полтавській області Кравченком А. А. прийнято постанову серії ЕНА № 3518471 про накладення адміністративного стягнення на позивача за частиною 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за порушення водієм транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , о 09:39 на вул Молодіжній, 39А у м. Кременчуці п.п. 2.3 «в» ПДР, відповідно до якої водій під час руху автомобіля, обладнаного засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки.
Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕНА № 3518471 у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які викладені в постанові про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а тому дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3518471 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі також – ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до п.2.3 (в) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
За порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена відповідальність за частиною 5 ст. 121 КУПАП з накладенням штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №415/123/17.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. Також Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи. 
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.
Статтею 40 Закону України «Про нНаціональну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може встановлювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Представником відповідачів на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення долучено до матеріалів справи відеозаписи обставин вчинення адміністративного правопорушення із патрульного автомобіля та процесу розгляду інспектором патрульної поліції адміністративної справи (доданий диск).
Позивачем на підтвердження порушення порядку розгляду справи також додано відематеріал на флешнакопичувачі.
Колегія суддів, дослідивши зазначені відеозаписи, встановила, що дійсно позивач рухався на автомобілі, що не спростовувалось та не заперечувалось у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив, а також усних поясненнях, наданих у судовому засіданні у суді першої інстанції.
Разом з цим переглядом відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля (файл IMG_4708) та переглядом скриншоту (зображення), отриманого із зазначеного вище відеозапису (фото_4708) під час патрулювання у м. Кременчуці, працівниками патрульної поліції, незважаючи на твердження представника відповідачів, на доданому до відзиву відеозаписі, судом не вдалось чітко та беззаперечно встановити наявність чи відсутність пристебнення позивача ременем безпеки навіть при неодноразовому перегляді відеозапису та збільшення зображення водія, отриманого із зазначеного відеозапису, у зв`язку із якістю скриншоту (фото_4708) та самого відеозапису.
Відеозаписом лише зафіксовано рух транспортного засобу позивача, з якого не зрозуміло і не очевидно наявність чи відсутність пристебнення позивача ременем безпеки, а вбачається зупинення автомобіля позивача та патрульної поліції, а також розмову між поліцейськими та позивачем і його дружиною, процедуру розгляду справи та складення постанови.
Так, справа про адміністративне правопорушення щодо позивача розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст. 276 КУпАП, із попереднім роз`ясненням позивачу як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що обставини, які викладені в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, є обґрунтованим і законним.
За таких обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.01.2025 у справі № 524/14935/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова