УХВАЛА
 
06 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 177/1272/23
провадження № 61-12390св24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (далі - АТ «Міжнародний резервний банк») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня              2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (провадження № 61-7540ск24).
 
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня  2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
04 вересня 2024 року АТ «Міжнародний резервний банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року (надійшла до суду 09 вересня 2024 року), в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року заяву про самовідвід судді Гулейкова І. Ю. задоволено, відведено суддю Гулейкова І. Ю. від участі у розгляді касаційної скарги АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у вищевказаній справі. Касаційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року передано для повторного автоматизованого розподілу.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
04 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
03 січня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. 
 
Заява про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. обґрунтована тим, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» відкрито 16 вересня 2024 року, однак станом на 03 січня 2025 року не розглянута.
 
Заявник вважає, що судді Верховного Суду, які здійснюють розгляд справи № 177/1272/23 порушили норми статті 407 ЦПК України та не розглянули касаційну скаргу відповідача впродовж встановленого законом строку.
 
Вказує, що за даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що в інших справах судді Верховного Суду набагато швидше здійснюють розгляд касаційних скарг.
 
Також заявник вважає, що судді Верховного Суду, які здійснюють розгляд даної справи, поряд з затягуванням строків розгляду справи безпідставно відкрили провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк», оскільки щодо даних обставин Верховним Судом вже висловлено було правову позицію в ухвалі суду від 30 травня 2024 року. Заявник розуміє, що незгода з судовим рішенням у справі не є підставою для заявлення відводу, але порушення суддями строку розгляду справи поряд з даними обставинами є підставою для звернення 
з цією заявою.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2025 року заяву Заяву Я. О. про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. у цій справі визнано необґрунтованою. Заяву передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 січня 2025 року вказану заяву передано для вирішення судді Верховного Суду Грушицькому А. І.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Згідно із частиною третьою статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
 
Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
 
Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
Зі змісту поданої заяви вбачається, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із строками розгляду справи, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу суддів, оскільки процесуальні дії вчиняються відповідно до вимог цивільного процесуального кодексу України та з урахуванням навантаженості касаційного суду. 
 
Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
 
Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.
 
Зміст ухвалених суддею судових рішень не свідчить про упередженість чи необ`єктивність судді, а є реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.
 
Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.
 
Враховуючи, що доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого правового обґрунтування, керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя  	А. І. Грушицький