ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2020/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/1086/24 Категорія: 304090000 	ЧЕПУРНИЙ О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 грудня 2024 року                                                                                                м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Карпенко О.В., Новіков О.М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Калініна С.К. на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 (повний текст складено 11.11.2024, суддя в суді першої інстанції Чепурний О.П.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, 

в с т а н о в и в :

у вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь таку заборгованість:
- за кредитним договором №002/10676380-SP в розмірі 33 272,42 грн.;
- за договором позики №0638103740 в розмірі 19 400 грн.;
- за кредитним договором №302549 в розмірі 9 288 грн.;
- за кредитним договором №102955540 в розмірі 9 060 грн., 
а всього 71 020,42 грн.
В обґрунтування вимог вказано на те, що позивач у справі набув права вимоги до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача  ОСОБА_1 на суму, заявлену до стягнення.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 позов у справі задоволено з посиланням на обґрунтованість доводів позивача про набуття ним права вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості відповідача, яка ним погашена не була.
Представник відповідача адвокат Калінін С.К. подав на вказане рішення суду 05.12.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, новим рішенням відмовити у задоволенні позову та відшкодувати витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 8 000 грн., а також сплачений судовий збір.
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не врахував, що на підтвердження укладення Кредитного договору №002/10676380 від 25.06.2021 надано лише копію Заявки № 444171 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank. Саму Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору до матеріалів справи не долучено.
Позивачем не надано документів, які підтверджують встановлення кредитного ліміту, видачу картки, користування кредитним лімітом, не долучено до справи виписок з рахунку.
При цьому, підписання Заявки № 444171 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank не є обов`язковою умовою видачі картки.
Заява відповідача не містить істотних умов кредитного договору - суми кредитного ліміту, процентної ставки, строку повернення кредиту. Крім того, матеріали справи не містять доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту, доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів.
У цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України (щодо договору приєднання), оскільки умови цієї Публічної пропозиції, які б підписував відповідач, у матеріалах справи відсутні.
Доказів на підтвердження оплати за договором факторингу N НІ/11/15-Ф від 28.02.2024, що передбачена умовами цього договору, позивачем не надано.
Також, матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за договором факторингу N НІ/11/15-Ф від 28.02.2024.
До матеріалів справи не було надано доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вищезазначеними кредитними договорами.
Позивачем не надано відповідних первинних бухгалтерських документів.
Суд не врахував відсутність підписів первинних кредиторів у витягах з реєстрів боржників, наданих позивачем. Зазначені витяги не містять реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема, відсутні підписи Клієнта та відтиски печаток.
Суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність розрахунків заборгованості / виписок за кредитними договорами, які були б надані первісними кредиторами.
Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, отже відповідні кредитні договори ним узагалі не укладалися.
Позивач нарахував позичальнику відсотки по кредиту після закінчення строку кредитування.
Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів».
У письмових поясненнях на вказану апеляційну скаргу, які суд розцінює як відзив на скаргу, позивач заперечив проти обґрунтованості доводів скаржника та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 71 020,42 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що згідно заяви №444171 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» від 25.06.2021, ОСОБА_1 підписав заяву, якою приєднався до публічної пропозиції та просив надавати йому електронні довірчі послуги.
28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується сплатити АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі, що існують на дату відступлення прав вимоги. 
До договору факторингу додано акт прийому-передачі реєстру прав вимоги.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог до договору факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 272,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, з яких:
- 15 940,70 грн. – по тілу кредиту;
- 17 331,72 грн. – по відсоткам.
Згідно заявки-анкети №4010088 від 27.01.2022 та пропозиції укласти договір надання позики 27.01.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №0638103740, який підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 27.01.2022 на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту 0638103740/1 від 27.01.2022 та отримання кредиту згідно заявки-анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатору, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Основні умови кредиту, загальна сума кредиту 4000,00 грн., строк кредитування 12 місяців, номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «ІНФІНАНС».
24.11.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого, ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 
24.11.2022 відповідачу направлено повідомлення з даного приводу.
Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу №0638103740 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 400,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, з яких:
- 4000,00 грн. – за основною сумою боргу;
- 15 400,00 грн. – за відсотками.
Відповідно до копії договору №302549 про надання споживчого кредиту від 18.02.2022, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , його укладено за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону клієнта. Згідно п. 1.3. договору сума кредиту складає 4500,00 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки – фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.4. цього договору, за стандартною ставкою 24079,41% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає за стандартною ставкою 7065,00 грн. Дата надання кредиту 18.02.2022 або 19.02.2022. Відповідно до п. 2.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача на реквізити платіжної картки НОМЕР_1 . Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Окрім того, до договору додано паспорт споживчого кредиту, який також підписано відповідачем.
29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29022024, у відповідності до умов якого, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 від 29.02.2024 до договору факторингу №29022024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача, що також підтверджується розрахунком заборгованості в сумі 9 288,00 грн., з яких:
- 4500,00 грн. – за основною сумою боргу;
- 4788,00 грн. – за відсотками.
Відповідно до договору про споживчий кредит №102955540 від 15.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС товариства. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами. Згідно п.1.2. договору сума кредиту становить 6000,00 грн., кредит надається загальним строком на 90 днів з 15.02.2022 і складається з пільгового і поточного періодів, пільговий період складає 30 днів, а поточний - 60 днів. До договору додано паспорт споживчого кредиту, який визначає основні умови кредитування.
16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 9060,00 грн., з яких:
- 6 000,00 грн. – за основною сумою боргу;
- 1 920,00 грн. – за відсотками.
-1140,00 грн. – за комісією.
Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за договорами не виконує, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач, як новий кредитор, порушує питання у цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
У відповідності до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За обставин цієї справи позовні вимоги про стягнення заборгованості: за договором позики №0638103740 в розмірі 19 400 грн.; за кредитним договором №302549 в розмірі 9 288 грн.; за кредитним договором №102955540 в розмірі 9 060 грн. підтверджуються матеріалами справи, а саме відповідними примірниками договорів, укладених з відповідачем, як позичальником.
При цьому сума заборгованості належним чином корелюється з умовами кредитування, а саме величиною відсоткової ставки, строку кредитування та суми коштів, переданих як кредити відповідачу.
Апеляційним судом відхиляються аргументи скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу та повідомлення боржника про зміну кредитора, адже зобов`язання по кредитному договору продовжує існує і в разі заміни первісного кредитора, яке здійснюється без повідомлення боржника, що відповідатиме приписам ст. 516 ЦК України стосовно заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника, який у разі необізнаності про нового кредитора вправі виконати зобов`язання перед первісним кредитором, що буде його належним виконанням.
Також зміст приписів статті 1082 ЦК України, яка регламентує виконання боржником грошової вимоги факторові, не свідчить про необхідність завчасного повідомлення боржника про укладення договору факторингу, як умову його дійсності та можливості здійснити належне виконання зобов`язань з боку боржника.
Апеляційний суд констатує, що відповідні договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося, відтак, доведення факту сплати їх сторонами погоджених платежів не впливає на наявність прав вимоги у позивача, обумовлених такими договорами.
Не можна також погодитися з аргументами скаржника і про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вищезазначеними кредитними договорами та відповідних первинних бухгалтерських документів, адже зазначені договори є дійсними та належним чином укладеними з активної участі позичальника (відповідача), відтак відповідні правовідносини за ними виникли та продовжують існувати і на даний час.
Крім того, у матеріалах справи наявна на а.с.26 квитанція від 27.01.2022 про перерахунок кредитних коштів за одним із договорів у сумі 4 000 грн. на банківську картку, самостійно вказану позичальником, що скаржником не спростовується.
Слід оцінити критично посилання скаржника на відсутність підписів первинних кредиторів у витягах з реєстрів боржників, наданих позивачем, а також те, що зазначені витяги не містять реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема, відсутні підписи Клієнта та відтиски печаток, так як витяг з реєстру боржників самостійно формується однією зі сторін договору факторингу та надається лише в частині, що відображає перехід права вимоги у порядку укладення договору факторингу саме щодо відповідача у справі. Відтак інша сторона договору факторингу позбавлена можливості окремо поставити свій підпис під кожним з витягів з реєстрів боржників, які можуть мати значні обсяги у разі, якщо у порядку факторингу передаються права вимоги до великої кількості боржників.
Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника і про відсутність розрахунків заборгованості / виписок за кредитними договорами, які були б надані первісними кредиторами, так як виконані позивачем розрахунки ґрунтуються на умовах кредитних договорів, що скаржником по суті не спростовується.
Слід відхилити посилання скаржника про те, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, так як кредитори боржника при укладенні договорів отримали доступи до його персональних даних, а саме – ПІБ, адресу місця проживання, розмір доходів та, поміж іншого, контактний номер телефону, що свідчить про самостійне зазначення відповідачем таких відомостей, адже з інших джерел його кредитори такі дані отримати не могли.
Не можна погодитися з доводами скаржника про те, що позивач нарахував позичальнику відсотки по кредиту після закінчення строку кредитування, так як за вказаними договорами, а саме №0638103740, №302549 та №102955540 відсотки нараховано у межах погоджених строків кредитування з урахуванням погоджених з боку позичальника умов їх пролонгації.
Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», з урахуванням такого.
Статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №766/8096/20, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,4 % від суми кредиту щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту «б» пункту 1 кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливими.
Відтак Верховний Суд вважає несправедливими умови договору, що стосуються обов`язку оплатити позичальником у ряді випадків комісію по кредиту (позиці), а не відсотки за позикою у погодженій сумі, як у даному випадку.
Крім того, з правового висновку у постанові ВП ВС від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц вбачається, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»  до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Тобто погодження сторонами договору відсоткової ставки ВП ВС відокремлює окремо у аспекті оцінки справедливості умов кредитного договору.
При цьому, з системного аналізу змісту ст. ст. 1046, 1048 ЦК України, що регламентують комплекс прав та обов`язків сторін за договором позики, вбачається, що позикодавець передає у користування позичальнику кошти позики у тому числі з метою отримання прибутку у вигляді відсотків за позикою. 
Натомість інтерес позичальника в укладенні договору позики полягає у тому, що він отримує у строкове користування чуже майно (грошові кошти) за що сплачує погоджені відсотки разом із наявним зобов`язанням по поверненню такого майна у визначені строки. При цьому позичальник зважує пропозицію на ринку позик (кредитів) та обирає найвигідніший для себе варіант щодо отримання коштів у позику, з урахуванням, зокрема, розміру відсоткової ставки та строку повернення отриманих від позикодавця коштів.
Таким чином стверджувати про те, що умови договору щодо оплати відсотків за позикою є несправедливими підстав не має, так як позичальник самостійно погодився на відповідну відсоткову ставку (та сплату комісії за договором №102955540, що сплачується позичальником за підготовку, організацію та надання кредиту згідно п.1.5.1, яка є незначною у порівнянні із сумою кредитних коштів та згоду на сплату якої позичальник підтвердив своїм підписом, укладаючи такий договір) та сам вирішив не повертати позичені кошти такий тривалий час, що й обумовило тривалий строк нарахування відповідної заборгованості та її розмір.
Далі, відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Одночасно апеляційний суд враховує, що у матеріалах справи відсутні умови кредитного договору №002/10676380-SP щодо обов`язку позичальника сплатити відсотки по кредиту з умовами їх нарахування, отже суд першої інстанції прийшов до необґрунтованих висновків у цій частині позовних вимог та за кредитним договором №002/10676380-SP з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення лише заборгованість по тілу кредиту в сумі 15 940,70 грн., як фактично отримані по кредиту кошти.
В цій частині апеляційні доводи скаржника знайшли своє часткове підтвердження.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 у даній справі слід змінити в частині визначення суми кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, та скасувати в частині розподілу судових витрат у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
По результатам апеляційного перегляду справи сума кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, має бути визначена таким чином: за кредитним договором №002/10676380-SP в розмірі 15 940,70 грн. та загальна сума боргу в розмірі 53 688,70 грн.
На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частки позовних вимог – 75%, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2271 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Оскільки за апеляційний перегляд справи скаржником судовий збір фактично сплачено не було, пропорційно до відхиленої частки позовних вимог – 25%, з позивача на користь державного бюджету слід стягнути 3028*150%*0,8*25%=908,40 грн. судового збору та з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути пропорційно до задоволеної частки позовних вимог (75%), 3028*150%*0,8*75%=2725,20 грн. судового збору.
Крім того, пропорційно до відхиленої частки позову (25%) з позивача на користь відповідача слід стягнути 8 000 * 25% = 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, понесення яких в апеляційному суді підтверджується наданими доказами – договором від 25.11.2024 та платіжною інструкцією від 08.12.2024.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 у даній цивільній справі – змінити в частині визначення суми кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, та скасувати в частині розподілу судових витрат.
Визначити суму кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, за кредитним договором №002/10676380-SP в розмірі 15 940,70 грн. та загальна сума боргу в розмірі 53 688,70 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2271 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
У решті рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь державного бюджету 908,40 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету 2725,20 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.
Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь  ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25.12. 2024.

Суддя-доповідач                 

Судді