ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1624/21                Головуючий суддя І інстанції Лисиченко С. М.
Провадження № 22-ц/818/61/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають  із сімейних відносин, з них

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року                                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання  Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року, по справі №646/1624/21, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

       12 березня 2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивач просить: визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, як батьком дитини; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він разом з відповідачкою проживали разом в період з 2007 по 2012 рік. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина, ОСОБА_3 . З 2012 року відповідачка пішла від позивача разом з дитиною проживати до іншого чоловіка, але всі святкові та вихідні дні дитина проводила з ним та бабусею, його матір`ю. В 2014 році дитина пішла до школи №10, не за місцем проживання. В період карантину в 2020 році по жовтень 2020 року, дитина проживала з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що в жовтні 2020 року бабуся дитини виїхала за кордон.
       Вказує, що останнім часом між дитиною, відповідачкою та чоловік останньою, стали виникати конфлікти. Так, 01.01.2021 відповідачка набрала позивача та повідомила, що вона не справляється з донькою та попрохала забрати дитину. Того ж дня, дитину забрали на кареті швидкої допомоги в 1-у міську лікарню з легкими тілесними ушкодженнями, які, зі слів дитини, їй сприщив чоловік відповідачки. 08.01.2021 за фактом спричинення дитині тілесних ушкоджень були внесені відомості до ЄРДР. З огляду на зазначене та за бажанням дитини, позивач забрав дитину проживати до себе.
       Крім того, позивач зазначає, що під час сумісного проживання з дитиною, ним було виявлено, що у дитини занижена самооцінка та пригніченість у зв`язку із образами з боку матері, дитина не наділялася необхідної уваги та виховання, з боку матері була присутня експлуатація у відношенні до дитини. Вважає, що може надати донці необхідне виховання та догляд, оскільки він одружений, має житло з умовами, необхідними для нормального розвитку дитини, має постійну роботу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З огляду на зазначене, прохає суд визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісяця.
       Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задоволено частково.
       Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 3196 (три тисячі сто дев`яносто шість) грн. 00 коп. з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
       Скарга мотивована тим, що12.03.2021 року позивач ОСОБА_2 надав скаргу до Червонозаводського районного суду до відповідача ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 12 ЦПКУ - сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, відповідно до вимог ч.1 ст.177 ЦПКУ - позивач повинен та зобов`язаний додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, для встановлення в судовому провадженні вказаних вимог що додоються до неї, відповідно до кількості відповідач ей і третіх осіб. Такі копії не були надані на 12.03.2021 року до позовної заяви відповідачу, третій особи, що підтверджує відсутність в додатку позивної заяві письмової підтвердження в надані позивачем за вимог ст. 177 ЦПК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПКУ суддя, суд не встановивши, що позовна заява подано з порушенням та додержанням вимог, суд зобов`язаний протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно ч. 5 ст. 185- суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або дня закінчення строку на усунення недоліків. Таки процесуальні дії не виконанні судом першої інстанції.
       Суддя першої інстанції на вимоги ст. ст. 174, 185 ЦПКУ не вжив заходів до цивільного судочинства здійснюються всіх процесуальних прав та обов`язки, передбаченим законом. Таки дії судді першої інстанції який зобов`язаний керуватися завданням судочинства за своєчасний розгляд за повноваження загальних судів щодо цивільних справ визначається цим Кодексом за ст. ст. 1, 2 ЦПК України. Зауважую апеляційний суд, що відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПКУ - копії позивної заяви з додатком апелянт отримав через « Укрпошту» тільки 22 лютого 2022 року.
       Відповідно до вимог ст. ст. 175, 177, 182 , 183 ЦПК України, апелянт надав до суду клопотання, заяви, скарги з 12.03.2021 по 22.02.2022 року за вимог надання копії позивачем відповідачу до позивної заяви для подальшого розгляду в судовому провадженні та встановлені письмових доказів за ст. 43 ЦПКУ на право на звернення до суду за захистом за ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ст. 6 ЦПКУ. Суд першої інстанції не виконані вимоги цього Кодексу, за розглядом судочинства, позбавив можливості відповідача в справедливий розгляд, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту. Невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб за вимог статті 2 ЦПК України. Таки дії позбавили можливості відповідача використані засадами цивільного судочинства за вирішенням питань звернутися за захистом до чинного законодавства України, цього Кодексу.
       За цивільним судочинством суд першої інстанції позбавив та перешкоджав відповідачу здійснити та використати відповідно до ЦПК України в частині ст. ст. 178,179, 180 в порядку цього Кодексу, апелянт неодноразово звертався до суду, що підтверджує надані клопотання, заяви, скарги, які не були реалізовані за судовим провадженням ст. 42, 153, 182, 183, 222 ЦПК України.
       22.02.2022 року, позивач відповідно до ст. 190 ЦПКУ надав відповідачу позовну заяву з додатком, яку відповідач не міг отримати з 12.03.2021 по 22.02.2022 - 11 ( одинадцять місяців) відповідачу досягнути вимог до судового розгляду через суд першої інстанції виконанням ст. 190 ЦПК України за використанням ст. 43 ЦПК України Отримавши 22.02.2022 позовну заяву з додатком відповідачем було встановлено з наданих копій позивачам за вимог ст. 177 ЦПКУ - документи, що додаються до заяви не відповідали в надані та визивали сумнів наявних доказів в порядку встановлені законом. Що підтверджує ухвала Харківського апеляційного суду від 09.12.2021 на клопотання № 54860, 58322, 25324, 58325 в неотримання та наданні копій позивної заяви
       За весь час судового розгляду суд не ставив питання виклику до судового розгляду позивача, неповно літної дитини в надані пояснення, показів або письмового підтвердження за вимог позивної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначені місця проживання дитини та стягнення аліментів. Суд за не викликом позивача до судового провадження позбавив можливості в надані питань до позивної заяви, що здійснюються під час нього судового розгляду. За відомо неправдиві письмові показання позивач несе передбачених цим Кодексом відповідальність, суддя порушив вимоги ЦПК України за розглядом цивільної справи.
       Суд першої інстанції не врегулював відношення в забезпечені та наданні за процесуальним правом, визначених під час розгляду справи обов`язки в наданні до встановлення до судового розгляду для і отримувати інформацію про здійснення процесуальних прав та зобов`язати на підстав подання судом першої інстанції в отримані письмових доказів з державних органів влади України. Відповідач, надав повні і достовірні пояснення, письмові документи про місто праці, місто реєстрації ФОП, місто проживання, виплати до ПФ України, довідки до органів податкової служби для реагування відносин між матері та донькою.
       Суд першої інстанції зобов`язаний вживати всі можливі вимоги для врегулюванні в відношеннях за вимог Сімейного кодексу України та Цивільно процесуального кодексу України. Судом першої інстанції не встановлено за період 2021-2024 року за поданими клопотаннями, заявами в встановленні фактичних обставин в яких позивач надав до суду за містом проживання, містом роботи, щодо фактичних обставин справи за яких вимог відповідач за весь час судового розгляду надавав та вимагав в проведенні процесуальних діях суд за встановленням фактичних обставин про отримання коштів на малолітню дитину або за фактичних достовірних довідок про працю влаштування, що весь судовий час визивали сумнів так як не мали жодного підтвердження державних закладів.
       Таки дії суду першої інстанції в супереч діючого цього Кодексу, надали можливість позивачу без рішення суду за період 2021 - 2022 року в незаконної дії позбавити мене в общинні з донькою, приховав до судового порядку розглядував позивну з`ясування доньки від общинні з матір`ю, суд надав можливість своїми діями без спеціальної заяви, без повідомлення від одного із батьків, який може заборонити виїхати з України малолітній дитині, засвідчений нотаріусом бланк про незгоду виїзду дитини, в надані до Департаменту служби у Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.04.2024 7 справах заяви про розрішення на виїзд за кордом. На той час суд першої інстанції за судовим розглядом не встановив місце проживання дитини, тобто, позивач проігнорував судовий розгляд та ухилився від судового розгляду за проживання дитини та стягнення аліментів не маючи рішення суду першої інстанції, позивач порушив вимоги діючого законодавство України.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Михайлова Ю.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
       Вказує, що відповідач не скористалась своїми процесуальними правами та не надала відзив на позовну заяву, зустрічну позовну заяву, не долучила до матеріалів справи докази.        Вказує, що відповідач ігнорувала судовий процес, відтак суд неодноразово відкладав розгляд справи для забезпечення можливості відповідачу реалізувати свої права.
       Вважає, що твердження відповідача, що її права під час розгляду справи та ухвалення рішення Київським районним судом м. Харкова було порушено повністю не відповідають дійсності, а лише є грубою спекуляцією.
       Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.
       Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.
       Станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося   16 років, що, згідно з положеннями частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України, свідчить про наявність у неї права самостійно обирати з ким з батьків вона буде проживати. Протягом розгляду справи неповнолітня ОСОБА_3 виявила бажання проживати з батьком, тобто позивачем.
       За вищевказаних обставин суд позбавлений можливості застосувати за позивачем фізичну опіку щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , що є підставою для відмови у задоволені позову в частині визначення місця проживання дитини разом з позивачем, як батьком дитини.
       Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначила, що вона з 2022 року по даний час, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, ніде не працює, на даний час отримує лише фінансову допомогу від європейської держави Швейцарія, де вона отримала тимчасовий захист. Зазначений факт позбавляє її можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
       Разом з цим, в межах розгляду справи судом встановлено, що відповідачка є молодою, здоровою, працездатною людиною, перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який є теж працездатною особою, на їх утримані перебуває малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_3 , осіб похилого віку чи інвалідів, на утримані відповідачка не має.
       Суд зазначає, що відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Крім того, зміни в законодавстві на час воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, строк дії якого на даний час продовжений, не торкнулись обов`язків батьків забезпечувати дітей та платити аліменти. Адже, як у мирний час, так і особливо під час дії воєнного стану, діти потребують особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів.
       З огляду на зазначене, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище неповнолітньої дитини та відповідачки, наявність у останньої на утримані малолітньої дитини, а також, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на інтереси неповнолітньої дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації та рівності обов`язку батьків щодо утриманні дитини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 3196,00 грн., що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ батьками є: ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 .
Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , видане Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 25.03.2008.
        ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.
       05.02.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №561.
Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 , видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05.07.20213.
       Судом встановлено, оскільки не заперечувалося сторонами, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 , видане Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 25.12.2012.
       Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, неповнолітня ОСОБА_3 з 2012 по 01.01.2021 проживала з відповідачкою, її чоловіком та їх сином, ОСОБА_7 . З 01.01.2021 ОСОБА_3 проживає з її батьком, ОСОБА_2 та його дружиною, ОСОБА_8 .
Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі 646/602/21, який набрав законної сили, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
       Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі 646/602/21 встановлено, що 01.01.2021 в період часу з 14-30 по 15-00 годин, ОСОБА_4 , перебував вдома за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_1 , її малолітньою донькою ОСОБА_3 та їх спільним із ОСОБА_1 малолітнім сином, ОСОБА_7 , де у цей час у ОСОБА_4 виник конфлікт із малолітньою ОСОБА_3 . У цей час ОСОБА_4 забіг до спальної кімнати у квартирі за вищевказаною адресою, та діючи умисно, з мотивів раптово виникли неприязних відносин на ґрунті непорозумінь особистого характеру з малолітньою ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, з метою завдання фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у положенні стоячі обличчям до ОСОБА_3 , яка у цей момент сиділа на ліжку та розмовляла по мобільному телефону, кулаком правої руки наніс останній один удар в область живота ОСОБА_3 . У результаті свого умисного протиправного діяння ОСОБА_4 спричинив малолітній ОСОБА_3 , згідно висновку судово- медичної експертизи від 18.01.2021, наступні тілесні ушкодження: синець на передній поверхні живота ліворуч від пупка, який утворився від травматичної дії тупих предметів, за механізмом удару - стиснення, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
       Згідно даних висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ( далі - Департамент Служб) № 497 від 10.09.2021, Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 . Департаментом служб встановлено, що мати дитини - ОСОБА_1 , батько дитини - ОСОБА_2 . Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини (акт обстеження від 17.08.2021). ОСОБА_2 матеріально забезпечений, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , двічі запрошувалася на співбесіду до спеціаліста Департаменту служб, але не з`являлася. Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №158, де навчається малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.01.2021. Протягом усього часу батько дівчинки, ОСОБА_2 , піклується про неї, проводжає до школи, займається вихованням дівчинки, бере участь у життєдіяльності школи, відвідує батьківські збори. Малолітня ОСОБА_3 на співбесіді у спеціаліста Департаменту служб, повідомила, що після того, як її батьки стали проживати окремо, вона залишилися проживати разом з матір`ю, ОСОБА_1 та вітчимом, ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 побив дитину. Малолітня потрапила до лікарні, після чого переїхала проживати до батька. Відносно ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа за частиною 1 статті 125 КК України. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи надані документи, рекомендації Комісії, керуючись статтями 19,61 Сімейного кодексу України, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 .
       Зазначені Департаментом служб факти у висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з батьком, ОСОБА_2 , підтверджуються письмовими документами: атом обстеження умов від 17.08.2021, затверджений начальником Служби у справа дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Дьоміна А.Є.; довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 80 від 18.01.2021; довідкою Комунального закладу Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради №340 від 02.04.2021; декларацією №0001-К76Е-8ААО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 11.02.2021; Витягом з ЄРДР №12021225060000029 від 08.01.2021 та вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі № 646/602/21; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225842725 від 28.09.2020.
       Згідно даних довідки Комунального закладу Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради від 03.08.2023 № 108, ОСОБА_3 не навчається в КП ХЗШ І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради.
       Відповідно даних постанови слідчого СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 06.07.2022 вбачається, що у провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 12022221170001869 від 15.06.2022, за ознаками частини 1 статті 115 КК України. Дані до ЄРДР внесені на підставі зави ОСОБА_1 від 14.06.2022 щодо зникнення безвісти її неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_5 . За результатами проведення слідчих розшукових дій було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в Німеччині в АДРЕСА_6 , ходить до школи та нікуди не зникала. За результатом телефонної розмови із заявницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було з`ясовано, що остання знає де знаходиться ОСОБА_3 і звернулась до правоохоронних органів з метою отримання офіційної інформації щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 для судового процесу з цивільно-правових питань, який проходить на території України. Будь-які протиправні дії по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вчинялись. Враховуючи той факт, що місцезнаходження зниклої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, а також той факт, що під час здійснення досудового розслідування не було здобуто доказів, які б вказували на те, що відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинялись будь-які протиправні дії та не було обмежено свободу пересування, кримінальне провадження №12022221170001869, внесене 15.06.2022 до ЄРДР закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України.
       Згідно даних зави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що остання перебуває в Федеративній Республіці Німеччина разом із батьком, ОСОБА_2 . Даною заявою ОСОБА_3 надає згоду та підтверджує своє бажання проживати разом з батьком, ОСОБА_2 , оскільки проживання з матір`ю, ОСОБА_1 вважає неможливим та таким, що буде суперечити її інтересам. Дії матері по відношенню до неї вважає такими, що принижують її гідність і погано впливали на її стан, а агресивні вчинки її співмешканця, були небезпечними для її здоров`я. Підтверджує, що дана згода, надана нею при здоровому розумі, ясній пам`яті та вона діє добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального. Переклад зазначеної заяви з німецької мови на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_9 , підпис якого засвідчений 17.01.2024 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чигрн А.О, зареєстровано в реєстрі за №1483. До перекладу додається заява ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена німецькою мовою, на якій міститься апостиль, підписаний доктором юридичних наук ОСОБА_10 у м. Віттліх Федеративної Республіки Німеччина та зареєстрований 27.12.2023 у нотаріальному реєстрі документів за №2244 за 2023 рік, який підтверджено у м.Трір Федеративної Республіці Німеччина 03.01.2024 головою земельного суду д-р Манфред Грютер за №:-91аК-806/2023.
       Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 з 15.03.2022 по час ухвалення рішення, у даній справі, проживають за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_1 з 18.04.2022 по час ухвалення рішення у даній справі, проживає в Швейцарії, де отримала тимчасовий захист.
Згідно даних довідки Форма ОК-7 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 у 2021 році отримала дохід 73635,60 грн.
       Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
       Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
       За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
       Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       Відповідно до ч.ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
       Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).
       Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу  України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.  Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.  Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
       Відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу  України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
       Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
       При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
       При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
       Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.
       Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2012 по 01.01.2021 проживала з відповідачкою, її чоловіком та їх сумісним сином, ОСОБА_7 .
       Разом з цим, з огляду на те, що чоловік відповідачки - ОСОБА_4 , 01.01.2021 завдав малолітній ОСОБА_3 тілесні ушкодження, дитина переїхала жити до її батька, ОСОБА_2 , з яким вона на час подачі позову до суду проживала в місті Харкові та на даний час проживає у Федеративній Республіці Німеччині, де отримала тимчасовий захист та навчається.
       Судом враховано, що станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося   16 років, що, згідно з положеннями частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України, свідчить про наявність у неї права самостійно обирати з ким з батьків вона буде проживати.
       Протягом розгляду справи неповнолітня ОСОБА_3 виявила бажання проживати з батьком, тобто позивачем.
       За вищевказаних обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що він позбавлений можливості застосувати за позивачем фізичну опіку щодо неповнолітньої ОСОБА_3 та правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини разом з позивачем, як батьком дитини.

       Щодо стягнення аліментів.

       Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).
       Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
       У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       За правилом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
       Відповідно до норм ст.ст. 141, 150 СК України кожен з батьків має рівний обов`язок по утриманню дітей.
       Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
       Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
       Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
       Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.
       В межах розгляду даної справи встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає з позивачем з 01.01.2021, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
       Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначила, що вона з 2022 року по даний час, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, ніде не працює, на даний час отримує лише фінансову допомогу від європейської держави Швейцарія, де вона отримала тимчасовий захист. Зазначений факт позбавляє її можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
       Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 тимчасово не працює не спростовує висновки суду про можливість присудження аліментів у визначеній сумі.
       Відповідач є здоровою працездатною людиною, має на утриманні разом з чоловіком ОСОБА_4 малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , інших осіб, окрім сина, на утриманні не має, не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, доказів про наявність інших поважних причин безробіття до справи не було надано.
       З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2024 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
       Повний текст судового рішення складено 07 березня 2025 року.

Головуючий                                                                         В.Б. Яцина

Судді колегії                                                                         Ю.М. Мальований

                                                               О.В. Маміна