Справа № 344/17256/24 
Провадження № 22-ц/4808/94/25 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача)        Пнівчук О.В.,
суддів:                                Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                        Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2024 року, у складі судді Антоняка Т.М., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про продовження дії обмежувального припису,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про продовження дії обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .
Посилалась на те, що 26.09.2024 Івано-Франківським міським судом (справа № 34417256/24) було видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , а саме визначено заходи тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього обов`язків на строк 1 (один) місяць, а саме: заборони ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборони ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 
ОСОБА_1 не виконував жодного із цих заходів та продовжував вчиняти щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, в різний спосіб намагався контактувати з нею протягом всього часу. Крім того, 19.10.2024 року вона була змушена викликати поліцію через вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства економічного та психологічного характеру. Так, ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження, вживав нецензурні слова щодо неї, підвищував голос та спричиняв конфлікти. Також він розбив її мобільний телефон. Внаслідок даного звернення щодо ОСОБА_1 було видано заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 639074 та заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто з нею, строком на 10 днів. 
Протиправні насильницькі дії відносно неї продовжуються, тому з метою забезпечення дієвості та ефективності способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявниця просила продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Продовжено дію обмежувального припису, виданого за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/17256/24 від 26.09.2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким:
заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення, спілкуватись за допомогою соціальних мереж) з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, строком на 3 місяці;
заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею, строком на 3 місяці.
В решті вимог заяви відмовлено.
ОСОБА_1 на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом не встановлено всіх обставин справи.
Зазначає, що судом першої інстанції не повідомлено апелянта про дату, час та місце розгляду даної справи та розглянуто справу без участі заінтересованої особи, також не надіслано ОСОБА_1 копії заяви про продовження дії обмежувального припису з додатками.
Матеріалами справи підтверджується, що одержавши 25 жовтня 2024 року о 10:08 год. у своє провадження заяву ОСОБА_2 , суд того ж дня постановив ухвалу про відкриття та призначення справи до розгляду на 25 жовтня 2024 року о 14:00 год. Також матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_1 , викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно було бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
Зазначає, що у зв`язку з травмуванням правої нижньої кінцівки та її гіпсової іммобілізації ОСОБА_1 фізично не міг прибути у судове засіданні, призначене на 25 жовтня 2024 року о 14:00 год., про що додається довідка №7334 КНП «Міська клінічна лікарня №1 ІФМР» від 20.10.2024.
Вважає, що заявниця ОСОБА_2 не долучила будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 відносне неї домашнього насильства після ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2024 року. Після ухвалення рішення не вчиняв відносно заявниці будь-якого насильства. 
Суд першої інстанції належним чином не обґрунтував висновки про те, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи.
Вважає, що скриншоти із роздруківкою дзвінків із невідомих номерів та скриншоти переказів про надходження заявнику коштів з коментарем у графі «Призначення платежу» не свідчать про порушення апелянтом заборон, встановлених рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2024 року.
Зазначає, що безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що 10.10.2024 апелянт наніс їй тілесні ушкодження, вживав нецензурні слова щодо неї, підвищував голос, спричиняв конфлікт та розбив її мобільний телефон. Протокол про вчинення домашнього насильства 19.10.2024 працівники поліції не складали, також такий протокол не долучений заявницею до матеріалів справи. Також відсутні докази звернення ОСОБА_2 за наданням медичної допомоги у зв`язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень.
Звернення ОСОБА_2 19.10.2024 до органів поліції не підтверджують факт вчинення психологічного насильства щодо неї. 
Висновки суду не узгоджуються з висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі №336/5627/19, від 26 травня 2021 року у справі №712/5977/20, від 30 червня 2021 року у справі №299/3692/19.
Просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про продовження дії обмежувального припису.
Представник ОСОБА_2 адвокат Синишин П.Є. подав відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що після надходження заяви апелянта ОСОБА_1 у телефонному режимі було повідомлено про необхідність з`явитись у судове засіданні, оскільки подана ОСОБА_2 заява повинна бути розглянута протягом п`ятниці, так як наступні два дні були вихідні. 
Враховуючи день подання заяви, терміни розгляду заяви та категорію справи, застосування ч. 11 ст. 128 ЦПК України є неможливим і дії суду є виправданими у даному випадку.
Також зазначає, що грошові перекази не містять інформації про цільове призначення коштів, а містить повідомлення особистого характеру, отже це є способом контактувати через інші засоби.
19.10.2024 ОСОБА_1 було видано заборонний припис серії АА №639074, копія якого долучена до заяви.
За зверненням ОСОБА_1 18.10.2024 до поліції щодо залишення дітей у вечірню пору доби, працівники поліції склали на апелянта протокол про адміністративне правопорушення за завідомо неправдивий виклик відповідної служби. 
Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Заявник ОСОБА_2 та її представник Синишин П.Є. заперечили доводи апеляційної скарги з мотивів наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції, врахував, що після видачі обмежувального припису, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці (застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника) та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявниці, настання відповідних наслідків їх вчинення, задля запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці, суд продовжив дію обмежувального припису, виданого за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/17256/24 строком на три місяці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року ухвалено видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки на строк 1 (один) місяць, а саме: 
- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 
- заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
19.10.2024 щодо ОСОБА_1 було видано заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 639074 та заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто з ОСОБА_2 , строком на 10 днів.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 
1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;
3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;
4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Згідно із частиною першою статті 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. 
За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).
Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.
Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявниця довела факт систематичного вчинення щодо неї психологічного насильства з боку колишнього чоловіка, його тривалий характер, існування високого ризику вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявниці до органів поліції, ігнорування ОСОБА_1 застосованих заходів впливу до нього, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_2 дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного насильства.
Доводи апеляційної скарги щодо не притягнення його до адміністративної відповідальності та не порушенням ним обмежувального припису є необґрунтованими.
Спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству є терміновий заборонний припис, який відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.
Так, 19.10.2024 щодо ОСОБА_1 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 639074 та заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто з ОСОБА_2 , строком на 10 днів.
Отже, до ОСОБА_1 повторно застосовано спеціальний захід щодо протидії домашньому насильству під час дії обмежувального припису стосовно нього, який виданий рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року.
Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Врахувавши наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове застосування психологічного та фізичного насильства й вірогідність його продовження, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність продовження дії обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 на термін три місяці.
Доводи апелянта про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, зазначених заявником у апеляційній скарзі.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів виходить із такого.
Статтею 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Частиною другою статті 128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (частина 9 ст. 128 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25 жовтня о 14 год 00 хв за участю заявника та заінтересованих осіб.
Згідно з телефонограмою від 25 жовтня 2024 року о 10:50 год. ОСОБА_1 повідомлений про місце, дату і час судового засідання за номером телефону НОМЕР_1 (а. с. 26), однак будь-яких заяв щодо перенесення розгляду заяви ОСОБА_2 не подавав. Відтак, 25 жовтня 2025 року суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності ОСОБА_1 .
Долучені апелянтом довідка №7334 КНП «Міської клінічної лікарні №1 ІФМР» та обстеження УЗД периферичних судин від 20.10.2024 свідчать про надання йому медичної допомоги з приводу часткового розриву литкового м`яза та накладення гіпсу. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції належним чином повідомивши зацікавлену особу ОСОБА_1 про розгляд справи, з урахуванням строків розгляду справи про видачу обмежувального припису (не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису) та що така заява подана в п`ятницю, розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1 , не допустив порушення норм процесуального права. 
В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на те, що не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції та не міг подати докази по суті заявлених вимог, до апеляційної скарги не долучив належних доказів на спростування висновків суду про те, що наявні в справі матеріали підтверджують вірогідність вчинення ним психологічного та фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність ризиків продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці є обґрунтованими, тому продовження обмежувального припису є необхідним та виправданим задля запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 січня 2024 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                       О.О. Томин