ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2935/25 Справа № 185/8876/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року                        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що від шлюбу із відповідачем, який було розірвано за рішенням суду, має дитину – ОСОБА_3 . На момент звернення до суду дочка є повнолітньою особою, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Донька не має власних доходів, оскільки продовжує навчання на денній формі, а тому не може забезпечити власні потреби. Позивач самостійно утримує доньку, а відповідач як батько матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання, добровільно не надає.
Просила стягнути із  ОСОБА_1  на її користь аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 рокупозовні вимоги задоволено: стягнуто із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 22 серпня 2024 року і на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення  ОСОБА_3 23 років. 
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як необґрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Вважає, що в позовній заяви ОСОБА_2 не зазначала про те, що проживає разом із дочкою та не надала доказів на підтвердження цього факту, а отже позбавлена права звертатись із відповідним позовом в інтересах дочки, яка продовжує навчання. Крім того судом проігноровані докази, надані відповідачем на підтвердження того, що донька проживає разом із ним за однією адресою. При цьому зазначав, що такі докази були подані із пропуском строку, однак до того, як суд прийняв оскаржуване рішення, крім того він просив суд поновити строк для подачі доказів у зв`язку із хворобою. 
Звертає увагу, що позов було подано ОСОБА_3 до суду через одну добу після набуття донькою повноліття, а суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки доказам, які спростовують факт перебування повнолітньої доньки на утриманні позивача. Позивачка долучила до позову в якості доказів документи, які були зібрані до досягнення дочкою повноліття, коли відповідач сплачував аліменти на утримання останньої у розмірі 1/6 від доходів. Вважає, що надані позивачем чеки на підтвердження факту утримання дочки (купівля телефону, комп`ютера та програмного забезпечення) не можуть бути прийняті як доказ, оскільки подані з пропуском строку та не надсилались відповідачу, а також подані за період, коли дитина ще була неповнолітньою.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він утримує непрацездатну матір похилого віку, що підтверджено медичними документами та
фінансовими документами останньої, а також виписками, з яких вбачається перерахування відповідачем коштів на рахунок матері. Крім того він додатково несе витрати з винаймання квартири, у зв`язку із неприязними відносинами із позивачкою та сплачує комунальні платежі за обидві квартири, а також рішенням суду з нього було стягнуто заборгованість за комунальні послуги. 
Зазначає, що позивачка не обґрунтувала розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача на навчання їх спільної дочки. Звертає увагу, що донька проживає за місцем розташування навчального закладу, навчається онлайн, тобто не несе витрат на проживання та добирання до навчального закладу. Також посилається на те, що він є інвалідом із втратою працездатності на 60%, його стан здоров`я за 2024 рік погіршився у зв`язку із чим він несе додаткові витрати на медичну допомогу.
Зазначене на його думку свідчить про завищеність розміру стягнутих з нього рішенням суду аліментів на дитину, яка продовжує навчання, а тому вважає, що з огляду на розмір його доходів та поточні витрати розмір аліментів слід зменшити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Звертає увагу, що при поданні позовної заяви нею вказана адреса проживання, яка збігається з адресою реєстрації та проживання доньки. В свою чергу відповідач при поданні відзиву вказує аналогічну адресу її місця проживання, тобто фактично підтверджує, що йому відомо адреса проживання позивача та він не заперечує у відзиві на позовну заяву факт спільного проживання матері із дочкою.
Крім того обставини, на які посилається відповідач щодо відсутності її реєстрації за місцем проживання дочки не спростовують факту їх проживання за спільною адресою. Також зазначена квартира, в якій вони з дочкою проживають, належить позивачу на праві власності та вона несе витрати на утримання цієї нерухомості разом із відповідачем. Зазначає, що вона звернулась до суду на наступний день після повноліття дочки, оскільки остання навчається на денній формі, а тому не має можливості працювати та отримує матеріальне забезпечення лише від позивачки, оскільки стягнуті з відповідача за рішенням суду аліменти перестали виплачувати після досягнення донькою повноліття.
Вважає що витрати відповідача на оренду квартири та наявність обов`язку утримувати належне йому майно не може позбавляти доньку права на аліментів на період навчання. Звертає увагу, що матір відповідача за законом має утримувати не тільки син, а надані відповідачем документи про перерахування коштів не свідчать про те, що ця грошова допомога має постійний характер та є основним джерелом засобів до існування. 
Звертає увагу на різницю в розмірах доходу сторін, зокрема розмір доходу позивача складає 11 000 грн. , а відповідача – 49 000 грн., а також на те, що відповідач визнавав позов у частині 1/10 розміру аліментів, а в апеляційній скарзі просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
ОСОБА_3 надано відзив на апеляційну скаргу батька, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін у заявку із його законністю та обґрунтованістю. З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначала, що проживає разом із матір`ю та навчається в ВНЗ на 2 курсі, а тому не має змоги працювати та покривати витрати на навчання. Матеріальну допомогу вона отримає він матері, батько такої допомоги не надає, хоча і має таку можливість з огляду на його доходи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1п.3 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач мешкає окремо від них. 
Згідно із довідкою №397/2024 ОСОБА_4 зарахована 09.08.2023 року до Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця на навчання за державним замовленням, строк навчання до 30.06.2027 року. Сторони зазначали, форма навчання денна, навчання проводиться в он-лайн режимі, а під час сесії ОСОБА_5 відвідує навчальний заклад.
ОСОБА_2 працює у ДТЕК «ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» черговим слюсарем, її заробітна плата складає у середньому 11 000 грн. інших джерел доходу вона не має.
ОСОБА_1 згідно із довідкою від 09.11.2021 року знаходиться на обліку у Фонді соц. страху у зв`язку із професійним захворюванням. Згідно із довідкою МСЕК №564237 відповідач має третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням.
Згідно із наданих виписок з медичної карти хворого ОСОБА_1 у 2024 році неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із загостренням проф. хвороби.
Також відповідачем надано договір оренди житла (квартири) від 29 серпня 2024 року, відповідно до умов якого відповідач винаймає квартиру АДРЕСА_2 за 15 000 грн. на місяць.
Відповідно до рішення від 29 вересня 2021 року у справі №185/2769/21 з ОСОБА_1 , як власника 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , стягнуто на користь другого співвласника ОСОБА_2 в порядку регресу витрати на комунальні послуги по утриманню квартири у розмірі 11 369,58 грн. 
Також відповідачем надано докази того, що пенсіонерка ОСОБА_6 є його матір`ю та зверталась за медичною допомогою до лікарів у 2020 та 2023 роках. Крім того ОСОБА_6 має дохід за липень-серпень 2024 року у розмірі 4 722 грн. Згідно із довідкою АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 поповнив карту ОСОБА_6 23.09.2024 року на 4 000 грн.
Відповідач, з його пояснень в суді першої інстанції, не працює, отримує пенсію та виплати у відшкодування шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності, а загально щомісячна сума його доходу складає 49 000 грн..
ОСОБА_1 надано копії квитанцій відповідно до яких у 2021 та 2023 роках в ТОВ «Комфі трейд» та ТОВ «Алло» було здійснено покупки ноутбука, телефону та устаткування до них, а також надано квитанцію про наявність заборгованості за серпень 2024 року з комунальних послуг за адресою : АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, з виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04.10.2024 року по 14.10.2024 року. 
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку
з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у   твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
 На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що дочка сторін проживає разом із матір`ю та навчається за денною формою навчання, а тому має право на отримання від свого батька аліментів на період навчання. 
Із такими висновками суду можливо погодитись, оскільки як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на надані відповідачем документи щодо прописки, фактично ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач проживає окремо та несе витрати зі сплати оренди квартири за адресою АДРЕСА_2 . Таким чином доводи апелянта у цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги в якій позивач сам зазначав про окреме проживання від дитини та колишньої дружини.
Стягуючи з відповідача аліменти на період навчання повнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, суд першої інстанції виходив із того, що вона має право на таке утримання, однак не переконався та не врахував чи має відповідач можливість надавати таку матеріальну допомогу, що не узгоджується з вимогами ст.199 СК України. 
Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Вирішуючи спір, суд не перевірив матеріального становища відповідача та не з`ясував чи може він надавати дочці матеріальну допомогу саме у розмірі 1/4.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень частини1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальне становище, оскільки він не працює та несе додаткові витрати на утримання матері, лікування та оренду квартири. 
Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції та впливають на платоспроможність відповідача по сплаті аліментів.
Також судом першої інстанції не звернуто увагу, що дочка сторін навчається за державним замовленням.
Встановивши, що ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми здобуття вищої освіти у Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця за державним замовленням з 09.08.2023 року по 30.06.2027 року та потребує витрат у зв`язку з навчанням, а відповідач як батько повнолітньої доньки зобов`язаний його матеріально утримувати, але в змозі надавати матеріальну допомогу частково, у зв`язку із відсутністю роботи та витратами на лікування за станом свого здоров`я та оренду житла, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем розміру аліментів до 1/10 частини.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих аліментів з частини до 1/10 частки доходу, які також визнаються відповідачем в апеляційній скарзі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Також слід зазначити, що подане ОСОБА_1 клопотання про повернення до суду першої інстанції для усунення недоліків в протоколах судових засідань від 07.10.2024 року та від 18.12.2024 року не впливають на розгляд справи по суті спору, оскільки суд апеляційної інстанції має змогу, за необхідності, прослухати записи судових засідань.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення у частині визначення розміру аліментів на навчання.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову з урахуванням положень п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368,369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на навчання повнолітньої дитини з 1/4 частини до 1/10 частини усіх видів доходу (заробітку).
В іншій частині рішення залишити без зміни, відновивши його дію.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Судді: