ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 березня 2025 року 	м.Суми	

Справа №577/1414/24 
Номер провадження 22-ц/816/485/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2024 року у складі судді Алфьорова А.М., ухвалене в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – Головне управління ПФУ в Сумській області) про відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 480/5322/22, яке було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Сумській області щодо донарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2022 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Головне управління ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Вказане рішення суду перебуває на виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області (АСВП 70433936). Рішення суду не виконане до цього часу. 
Зазначає, що протиправними діями відповідача, що полягали у невиплаті недоплаченої грошової допомоги до 05 травня 2022 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а також бездіяльністю, що полягає у тривалому невиконанні рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/5322/22 від 12 жовтня 2022 року йому заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливість реалізувати своє конституційне право на належний розмір допомоги. Крім того, моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, адже йому довелося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на недоплачену грошову допомогу, а потім виконання рішення суду щодо отримання недоплаченої грошової допомоги. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та його позов задовольнити.
В доводах апеляційної скарги посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), зокрема на те, що ЄСПЛ у п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. 
Крім того, вказує на те, що ЄСПЛ також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07 травня 2002 року в справі «Бурдов проти росії», пункт 100).
Зазначає, що, обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, він посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань. А тому, беручи до уваги тривале невиконання рішення суду щодо виплати одноразової грошової допомоги, виконання якого було гарантовано державою, вважає, що наявні підстави для стягнення у відшкодуванні моральної шкоди 7000 грн з Державного бюджету України, що буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. 
Від Головного управління ПФУ в Сумській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретні дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, а тому вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими. Позивачем не було додано жодних доказів, які б підтверджували, що йому дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна йому саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача; розмір заподіяної моральної шкоди відповідає сумі, яку позивач просить стягнути на свою користь. 
Акцентує увагу суду на те, що застосування висновків ЄСПЛ, викладених у рішенні у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пукти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти росії», заява № 21071/05, пункт 50 в частині неминучого виклику почуття розпачу позивача у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, недотриманням державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху є релевантним виключно за дотримання умов, сформульованих вищенаведеними позиціями Верховного Суду в світлі наявності достатніх, допустимих та належних доказів, які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Головного управління та спричиненими цією бездіяльністю наслідками у вигляді душевних/фізичних страждань.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 480/5322/22 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Сумській області щодо донарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Головне управління ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 7-9).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі № 480/5322/22 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року по справі № 480/5322/22 залишено без змін.
З Інформації про виконавче провадження вбачається, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ричкаля С.П. (далі – державний виконавець Ричкаль С.П.) від 29 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 70433936 з примусового виконання виконавчого листа від 16 листопада 2022 року № 480/5322/22, виданого Сумським окружним адміністративним судом, на виконання вказаного вище рішення суду (а.с. 10-11). 
Постановою державного виконавця Ричкаля С.П. від 16 січня 2023 року на Головне управління ПФУ в Сумській області накладено штраф в сумі 5100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин, оскільки згідно листа Головного управління ПФУ в Сумській області від 13 грудня 2022 року встановлено, що рішення суду боржником не виконано з мотивів подачі управлінням 09 листопада 2022 року апеляційної скарги на рішення суду, що підлягає примусовому виконанню, водночас в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, що свідчили б про поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.
Постановою державного виконавця Ричкаля С.П. від 10 лютого 2023 року накладено на боржника штраф в сумі 10200 грн, оскільки останнім повторно не виконане рішення суду без поважних причин.
07 березня 2023 року державний виконавець Ричкаль С.П. звернувся до Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області із заявою в порядку ст. 214 УПК України про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 12-13).
Повідомленням від 25 серпня 2023 року № 19358 Конотопський районний відділ поліції Національної поліції в Сумській області повідомив ОСОБА_1 , що його заява, яка надійшла до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області 18 серпня 2023 року (ЄО № 12042) щодо невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/5322/22 від 16 листопада 2022 року на його користь Головним управлінням ПФУ, приєднана до матеріалів КП № 12023200450000648, в рамках якого буде проводитися досудового розслідування (а.с. 14).
Листом від 26 лютого 2024 року № 5596 Конотопський районний відділ поліції Національної поліції в Сумській області повідомив ОСОБА_1 , що матеріали кримінального провадження № 12023200450000648 від 05 липня 2023 року по факту невиконання рішення суду по зверненню, зокрема ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 382 КК України направлені до Конотопської окружної прокуратури для визначення підслідності за Сумським відділом поліції (м. Суми) (а.с. 14, на звороті).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Головного управління ПФУ в Сумській області та заподіяння йому такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи фактичні обставини справи, зокрема наявність рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 480/5322/22, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо донарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та обставину фактичного невиконання вказаного рішення суду від 12 жовтня 2022 року станом на час розгляду даної судової справи, колегія суддів вважає, що позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам, відтак, викликає у позивача негативні емоції. В даному випадку моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.
З врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн, що, на думку колегії суддів, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. А тому вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Отже рішення суду на підставі п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Судові витрати залишаються за державою.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381-382 ЦПК України, суд – 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова