ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 р. 	Справа № 520/15415/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/15415/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2024 №204950013212, яким було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи та врахуванні довідок про заробітну плату під час обчислення пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 06.03.2012 по 03.09.2012, з 25.02.2013 по 02.02.2014, з 24.02.2014 по 15.07.2014, з 23.07.2014 по 12.12.2014, з 10.03.2015 по 10.08.2015, з 14.09.2015 по 04.02.2017, з 15.03.2017 по 30.03.2017, з 03.04.2017 по 24.12.2018, починаючи з 04 лютого 2022 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській областіздійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням заробітків, зазначених у архівній довідці від 12.01.2022 №18, довідках про доходи по формі №2-НДФЛ: довідці про доходи фізичної особи за 2014 рік №3053 від 12.12.2014, довідці про доходи фізичної особи за 2015 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2016 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2017 рік №4 від 09.12.2021, довідці про доходи і сумах податку фізичної особи за 2018 рік від 16.12.2021, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні на момент призначення пенсії, починаючи з 04 лютого 2022 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 04 лютого 2022 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням Суду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 частково задоволено позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2024 №204950013212, яким було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи та врахуванні довідок про заробітну плату під час обчислення пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 06.03.2012 по 03.09.2012, з 25.02.2013 по 02.02.2014, з 24.02.2014 по 15.07.2014, з 23.07.2014 по 12.12.2014, з 10.03.2015 по 10.08.2015, з 14.09.2015 по 04.02.2017, з 15.03.2017 по 30.03.2017, з 03.04.2017 по 24.12.2018, починаючи з 04 лютого 2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням заробітків, зазначених у архівній довідці від 12.01.2022 №18, довідках про доходи по формі №2-НДФЛ: довідці про доходи фізичної особи за 2014 рік №3053 від 12.12.2014, довідці про доходи фізичної особи за 2015 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2016 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2017 рік №4 від 09.12.2021, довідці про доходи і сумах податку фізичної особи за 2018 рік від 16.12.2021, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні на момент призначення пенсії, починаючи з 04 лютого 2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 04 лютого 2022 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням Суду.
Відмовлено в задоволені інших вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що що з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав /СНД/ у галузі пенсійного забезпечення, то з 01.01.2023р. Угода залишається чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім рф. Україна, в свою чергу, постановою КМ України № 1328 від 29.11.2022р., яка набрала чинності 02.12.2022р., вийшла з Угоди. 
Також зазначає, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність. 
Враховуючи положення статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
04.02.2022 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та надав необхідний пакет документів для призначення пенсії, в тому числі надав трудову книжку НОМЕР_1 , вкладиш до трудової книжки НОМЕР_2 , страхове свідоцтво №173-133-736 51, довідку від 28.03.2012 №775902 про постановку на облік, як платника податків, довідки про доходи та суми податків фізичної особи за 2014-2018 рр. довідку про заробіток від 12.01.2022 №18 та інші документи, необхідні для призначення пенсії.
26.12.2022 ОСОБА_1 подав заяву до ГУ ПФУ в Харківській обл., в якій просив: повідомити чи було враховано при обчисленні пенсії періоди роботи з 06.03.2012 по 03.09.2012 у Забайкальскому філіалі ТОВ «Термоелектро», з 25.02.2013 по 02.02.2014 та з 24.02.2014 по 15.07.2014 в Березовському філіалі ТОВ «Термоелектро», з 23.07.2014 по 12.12.2014 у ВАТ «Сибіренергоремонт», з 10.03.2015 по 10.08.2015 у ВАТ «Сибіренергоінжиніринг», з 14.09.2015 по 04.02.2017 у ВАТ «Сибіренергоінжиніринг», з 15.03.2017 по 30.03.2017 в АТ «Сибіренергоінжиніринг», з 03.04.2017 по 24.12.2018 в АТ «Сибіренергоремонт» на підставі трудової книжки, а в разі неврахування, при обчисленні пенсії, зарахувати зазначені періоди роботи; повідомити чи враховано під час обчислення пенсії заробітки, що зазначені у довідці №18 від 12.01.2022, в довідках про доходи та суми податків фізичної особи за 2014- 2018 рр., які наявні в матеріалах його пенсійної справи, оскільки були подані при первинному зверненні за призначенням пенсії, а в разі неврахування здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням заробітків зазначених в довідках.
За результатами розгляду заяви від 26.12.2022 позивачеві листом ГУ ПФУ в Харківській обл. від 24.01.2023 було відмовлено у зарахуванні вищезазначених періодів роботи, у зв`язку з тим, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, в тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідного фонду Держави СНД, на території якої провадилась трудова діяльність, або за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Цим же листом відповідач відмовив у врахуванні довідок про заробітну плату, у зв`язку з відсутністю перевірки відповідності даних зазначених у довідках.
Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправно бездіяльність ГУ ПФУ, щодо неврахування спірних періодів, та зобов`язання врахувати їх та здійснити перерахунок з урахуванням спірних періодів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 по справі 520/8791/23 позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів з урахуванням висновків суду у цій справі.
Вказане рішення набрало законної сили.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2024 №204950013212 ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 06.03.2012 по 03.09.2012 у Забайкальскому філіалі ТОВ «Термоелектро», з 25.02.2013 по 02.02.2014 та з 24.02.2014 по 15.07.2014 в Березовському філіалі ТОВ «Термоелектро», з 23.07.2014 по 12.12.2014 у ВАТ «Сибіренергоремонт», з 10.03.2015 по 10.08.2015 у ВАТ «Сибіренергоінжиніринг», з 14.09.2015 по 04.02.2017 у ВАТ «Сибіренергоінжиніринг», з 15.03.2017 по 30.03.2017 в АТ «Сибіренергоінжиніринг», з 03.04.2017 по 24.12.2018 в АТ «Сибіренергоремонт», та у вирішенні питання про врахування заробітків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ), зазначених у архівній довідці від 12.01.2022 №18, довідках про доходи по формі №2-НДФЛ, довідці про доходи фізичної особи за 2014 рік №3053 від 12.12.2014, довідці про доходи фізичної особи за 2015 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2016 рік №5 від 09.12.2021, довідці про доходи фізичної особи за 2017 рік №4 від 09.12.2021, довідці про доходи і сумах податку фізичної особи за 2018 рік від 16.12.2021, оскільки перелічені документи не підтверджені сплатою страхових внесків до відповідного фонду Держави СНД.
Вважаючи вказане рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).
За приписами пункту 22 Порядку № 637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).
Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
В силу положень статті 6 Міжнародної Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13 березня 1992 року, призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди відбувається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набирання чинності цієї Угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди робота, які зараховуються в трудовий стаж.
Згідно зі статтею 1 вказаної Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасників даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна із сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, належні документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації та інші необхідні для трудової діяльності документи і завірений в установленому на території Сторони виїзду порядку їх переклад на державну мову Сторони працевлаштування або російську мову. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
З аналізу наведених норм міжнародних угод, вбачається, що пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання.
Стосовно необхідності легалізації (проставлення апостиля відповідним органом) архівних довідок №25-2253, №25-2254 від 31.05.2023, №106 від 23.06.2023, суд зазначає, що ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" (далі за текстом - Конвенція) встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022р. було прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022р. названий закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022р. цей закон набрав чинності.
Вказаний Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з російської федерацією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.84 Конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Після виходу України з Мінської Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.
Таким чином, відповідно до цих норм права Україна продовжує бути учасницею і дотримуватись зобов`язань за Конвенцією щодо її учасників до настання терміну виходу України з Конвенції (зважаючи на те, що Конвенція була ратифікована Україною в жовтні 1994 року, це щонайменше 1 рік). 
Однак, це правило не поширюється на відносини з російською федерацією та Республікою Білорусь, оскільки Законом України від 01.12.2022р. №2783-ІХ було зупинено дію Конвенції у відносинах з цими країнами вже тепер.
Отже, після набуття чинності Законом України від 01.12.2022р. №2783-ІХ норми Конвенція не можуть були застосовані у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь щодо будь-яких документів виданих та посвідчених у цих країнах, незалежно від дати їх видачі та посвідчення.
Натомість, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04.02.2023р. №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.
Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та Республіки Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023р. №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.
Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, про яку йде мова у спірному рішенні ГУ ПФУ в Хмельницькій області. російська федерація та Республіка Білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2.3 цієї Конвенції).
Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.
Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Суд зауважує, що у даному випадку записи трудової книжки між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення з посади та звільнення з посади того підприємства, який їх видав, та завірені його печаткою. 
При цьому суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
Підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 апелянт вказує на непідтвердження факту сплати страхових внесків за спірні періоди роботи до пенсійного фонду рф.
Поряд з цим, виходячи із змісту наведених правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Тому відмова у перерахунку пенсії позивача з урахуванням спірних періодів з підстави, такої як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів рф саме з вини позивача суду не надано.
Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Водночас, апеляційний суд зазначає, що отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що 24.02.2022 у відповідь на акт збройної агресії рф проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з рф без розриву консульських відносин, відповідно до ст.2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.
Неможливість отримання довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до страхового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів.
Окрім цього, підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи на території рф пенсійний вказує припинення участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Однак, покликання апелянта на те, що з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023р., не впливають на правомірність дій пенсійного органу, та не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Таким чином, вказані спірні періоди роботи позивача на території рф підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 по справі № 520/15415/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва