ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" березня 2025 р.           Справа№ 910/9355/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Барсук  М.А. 

          Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" на рішення  Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/9355/24 (суддя Пукас А.Ю., повний текст складено - 10.10.2024) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" про стягнення 204 407, 83 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інагротранс" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладанню      № РН-315 від 18.09.2023 за договором поставки № 0205/23-1 від 02.05.2023 (далі за текстом - Договір) в розмірі 204     407, 83 грн.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що ним належним чином здійснено поставку товару, однак Відповідачем порушено договірне зобов`язання та неповністю здійснено оплату такого товару, що стало підставою для нарахування штрафної санкції на підставі пункту 8.3 Договору, 3 % річних та інфляційні втрат на підставі  статті 625 Цивільного кодексу України (за період не охоплений мировою угодою).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/9355/24 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача пеню - 95    243 (дев`яносто п`ять тисяч двісті сорок три) грн 60 коп, 3 % річних - 29    112 (двадцять дев`ять тисяч сто дванадцять) грн 19 коп, інфляційні втрати - 80    052 (вісімдесят тисяч п`ятдесят дві) грн 04 коп та судовий збір - 3 066 (три тисячі шістдесят шість) грн 12.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з наявності підстав для стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання відповідачем за період, що не охоплений мировою угодою, затвердженою судом в межах справи № 910/723/24.  
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
За доводами апелянта, нарахування позивачем  пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат є неможливим, оскільки затвердженням мирової угоди зобов`язання сторін припинилися.  
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
02.05.2023 між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Покупець) укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця металопродукцію, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити товар на умовах даного Договору.
Доказом передачі партії Товару у власність Покупця є видаткова (товарно-транспортна) накладна, оформлена належним чином, з підписом уповноваженої особи Покупця (пункт 3.1. Договору).
Розрахунок за Товар здійснюється наступним шляхом: Покупець перераховує Постачальнику розрахунок у розмірі 100 % вартості товару (партії Товару), на підставі отриманого від Постачальника рахунку 3 (трьох) календарних днів, якщо інше не передбачене Договором (пункт 5.1 Договору).
Згідно пункту 8.3 Договору за прострочення строків платежів, зазначених у пункті 4.1 Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки платежів.
Пунктом 10.1 Договору останній вступає в силу з дати його підписання Сторонами та закінчує свою дію 31.12.2023, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань, до повного їх виконання.
На виконання Договору Позивачем виставлено рахунок - фактуру № СФ-163 від 02.05.2023 на суму 1     153     061, 04 грн.
Згідно видаткової накладної № РН-142 від 08.05.2023 Позивачем поставлено Відповідачу товар на суму 169        078 грн.
Згідно доводів Позивача, Відповідачем 09.05.2023 здійснено оплату в розмірі 171        570 грн.
Відтак, видаткову накладну № РН-142 від 08.05.2023 Відповідачем оплачено у повному обсязі та частково оплачено наступну поставку товару в розмірі 2     492 грн.
Згідно видаткової накладної № РН-204 від 20.06.2023 Позивачем здійснено поставку товару Відповідачу на суму 972     811, 03 грн, у зв`язку з чим неоплаченим залишався товар на суму 970 319, 03 грн.
Позивачем виставлено рахунок - фактуру № СФ-256 від 06.07.2023 на суму 33     516 грн.
Згідно видаткової накладної № РН-238 від 17.07.2023 Позивачем здійснено поставку Відповідачу товар на суму 33     516 грн.
Згідно підписаного між сторонами ату звіряння станом на 17.07.2023 Відповідачем визнано факт отримання товару та існування заборгованості на суму 1 003  835, 03 грн.
01.09.2023 Відповідачем здійснено оплату на суму 500     000 грн. на користь Позивача за поставлений товар за видатковою накладною № ПН-204 від 20.06.2023.
Позивачем виставлено рахунок - фактуру № СФ-361 від 01.09.2023 на суму 1  879   200, 06 грн.
Згідно видаткової накладної № РН-315 від 18.09.2023 Позивачем здійснено поставку Відповідачу товар на суму 1   879     200,06 грн.
Судом встановлено, що зазначені вище видаткові накладні підписані представниками сторін без зауважень та претензій сторонами, що свідчить про виконання Позивачем обов`язку з поставки належним чином та прийняття такого товару Відповідачем без зауважень та претензій.
Крім того, на підтвердження факту поставки вказаного вище товару Позивачем долучено до позову товарно-транспортні накладні.
Відтак, з матеріалів справи вбачається, що Позивачем здійснено поставку на загальну суму - 3  054    605, 09 грн, натомість Відповідачем сплачено 671   570 грн, що свідчить про існування у Відповідача боргу - 2 383   035, 09 грн.
При цьому, розміри оплат, про які стверджує Позивач не заперечуються Відповідачем.
Позивач (ТОВ "Інагротранс") у січні 2024 звертався до Господарського суду міста Києва (справа № 910/723/24) з позовом до Відповідача    (ТОВ "Велика Інвестиційна компанія") про стягнення 2     383     035, 09 грн суми основного боргу за Договором, пені - 351        425, 98 грн, 3 % річних - 29        671, 03 грн. за період до 17.01.2024 та інфляційні втрати - 37     830, 70 грн. за період жовтень-грудень 2023.
В процесі розгляду справи № 910/723/24 Відповідачем сплачено в рахунок погашення боргу 200  000 грн, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 по вказаній справі затверджено мирову угоду між ТОВ "Інагротранс" та ТОВ "Велика Інвестиційна компанія".
Згідно пункту 2 тексту затвердженої редакції мирової угоди від 22.05.2024 Позивач відмовився від стягнення з Відповідача пені у розмірі 351     425, 98 грн, трьох процентів річних у розмірі 29 671, 03 грн., інфляційних втрат у розмірі 37 830, 70 грн.
Пунктом 3 тексту затвердженої редакції мирової угоди від 22.05.2024 погоджено, що Відповідач визнає основну суму заборгованості в розмірі 2 183 035,09 грн. за договором поставки № 0205/23-1 від 02.05.2023 та зобов`язується протягом 7 банківських днів з дати затвердження мирової угоди Господарським судом міста Києва перерахувати на користь Позивача 2 183 035,09 грн. основного боргу за визначеними реквізитами.
Крім того, пунктом 4 мирової угоди сторонами погоджено, що Відповідач зобов`язується протягом 7 банківських днів з дати затвердження мирової угоди Господарським судом міста Києва перерахувати на користь Позивача: 55 000,00 грн. - витрат на правову допомогу; 42 029,44 грн. - судового збору, сплаченого Позивачем при поданні позовної заяви, за погодженими    реквізитами.
Пунктом 6 мирової угоди сторонами погоджено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань, передбачених пунктами 3, 4 мирової угоди, суми зазначені в пунктах 2, 3, 4 мирової угоди підлягають стягненню у примусовому порядку, на підставі ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди.
З матеріалів позовної заяви (справа № 910/9355/24) вбачається, що станом на 20.06.2024 Відповідачем не здійснено оплату заборгованості згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 у справі №910/723/24, а відтак прострочено оплату суми заборгованості у зв`язку з чим мирову угоду пред`явлено до виконання до приватного виконавця.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дуткою І.В. від 21.06.2024 відкрито виконавче провадження № 75372846 щодо виконання ухвали від 30.05.2024 у справі № 910/723/24 та постановлено стягнути суму 2  698     992, 24    грн, яка складається з:
2     183     035, 09 грн - основний борг;
351     425, 98 грн - пеня;
55     000 грн - витрати на правову допомогу;
42 029,44 грн - судовий збір;
37     830, 70 грн - інфляційні втрати:
29     671, 03 - 3 % річних;
269     899, 22 грн - винагорода приватного виконавця.
11.07.2024 приватним виконавцем здійснено часткове стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість в розмірі 545     456, 62 грн.
Так, станом на 24.07.2024 Позивач вказує, що у Відповідача існує борг 2     153     526, 62 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач посилається на положення пункту 8.3 Договору та нараховує пеню за період з 18.01.2024 по 19.03.2024 по видатковій накладні № РН-315 від 18.09.2023 на суму 1  879  200, 06 грн, що становить 95 243, 60 грн.
3 % річних нараховуються по видатковій накладні № РН-315 від 18.09.2023 на суму 1    879   200, 06 грн за період з 18.01.2024 по 24.07.2024 та становлять 29  112, 19 грн.
Інфляційні втрати нараховуються по видатковій накладні № РН-315 від 18.09.2023 на суму 1     879     200, 06 грн за період з січень 2024 по червень 2024 та становлять 80     052, 04 грн.
Як вже вказувалося, місцевим господарським судом вказані вимоги задоволено повністю.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.   
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі  ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі  статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Розрахунок за Товар здійснюється наступним шляхом: Покупець перераховує Постачальнику розрахунок у розмірі 100 % вартості товару (партії Товару), на підставі отриманого від Постачальника рахунку 3 (трьох) календарних днів, якщо інше не передбачене Договором (пункт 5.1 Договору).
З огляду на встановлені судом обставини, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором станом на 30.05.2024 (дату постановлення ухвали Господарського суду міста Києва від 30.05.2024) становила 2  183 035,09 грн.
Зазначене визнається сторонами спору.
Відповідно до частини 1  статті 75 ГПК України    обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відтак, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Відповідачем допущено порушення договірного зобов`язання в частині строків оплати за поставлений товар, які визначені пунктом 5.1 Договору.
Відповідно до  статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Згідно пункту 8.3 Договору за прострочення строків платежів, зазначених у пункті 4.1 Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки платежів.
Відповідно до  статті 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом першої інстанції досліджено вимоги, які заявлялися Позивачем у справі № 910/723/24 та вірно встановлено, що наразі до предмету спору входять вимоги Позивача щодо нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, починаючи  з 18.01.2024, що відповідно свідчить про не аналогічність таких вимог.
Так, суд дійшов висновку, що оскільки період, за яким Позивачем здійснено нарахування не був включений до періоду нарахувань по справі № 910/723/24, вимоги за даним позовом заявлено Позивачем правомірно та обґрунтовано оскільки порушення Відповідача є триваючим.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, предметом позовних вимог у справі №910/723/24 було нарахування та стягнення з Відповідача: основної заборгованості у розмірі 2 383 035,09 грн. за договором поставки №0205/23-1 від 02.05.2023 р., пені у розмірі 351 425,98 грн. (в тому числі, по видатковій накладній №РН-315 від 18.09.2023 р. за період з 22.09.2023 - 17.01.2024 (118 днів) у розмірі 205 250,15 грн.), трьох процентів річних у розмірі 29 671,03 грн. (в тому числі, по видатковій накладній №РН-315 від 18.09.2023 за період з 22.09.2023 - 17.01.2024 (118 днів) у розмірі 18218,48 грн.), інфляційних втрат у розмірі 37 830,70 грн. (по видатковій накладній №РН-315 від 18.09.2023 р. за період жовтень, листопад, грудень 2023 р.
В ході розгляду справи №910/723/24 між сторонами було укладено мирову угоду. 
Наслідком підписання мирової угоди мало стати погашення заборгованості Відповідачем у семиденний строк (п.3-4 Мирової угоди у справі №910/723/24) та відмова Позивача від нарахованої пені, 3 % річних, інфляційних втрат за вище зазначений період у справі №910/723/24 (п. 2,7 Мирової угоди у справі №910/723/24).
Відповідно п. 7 Мирової угоди у справі №910/723/24, Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї Мирової Угоди. 
Тобто, у випадку належного виконання Відповідачем мирової угоди у справі №910/723/24, а саме сплати заборгованості у строки передбачені мировою угодою, Позивач не мав би жодних майнових претензій до Відповідача, в тому числі, за нові періоди прострочення оплати поставленого товару.
Проте Відповідачем не було належним чином виконано мирову угоду, а саме не здійснено погашення існуючої заборгованості у строк, визначений мировою угодою. 
У зв`язку з цим, керуючись п. 6 мирової угоди у справі №910/723/24, Позивачем було направлено ухвалу суду про затвердження мирової угоди до приватного виконавця, з метою стягнення, як основної заборгованості, так і нарахованої пені, 3 % річних, інфляційних за вище вказаний період.
Враховуючи викладене, є необґрунтованими доводи апелянта про те, що нарахування позивачем штрафних санкцій у даній справі, за період травень-червень 2024 р. є неправомірними, у зв`язку з перебуванням  сторін  на стадії мирової домовленості у справі №910/723/24, оскільки позивач звернувся з позовом у даній справі №910/9355/24 наприкінці липня 2024 р., тобто на час звернення до суду Відповідачем вже було порушено умови мирової угоди, в частині не оплати заборгованості.
Крім цього, як вже вказувалося, нарахування заявлених до стягнення у даній справі пені, 3% річних та інфляційних було здійснено позивачем за період, який не охоплений мировою угодою.
Так, у зв`язку  з тим, що Відповідач порушив строки оплати за поставлений товар (зокрема по видатковій накладній №РН-315 від 18.09.2023 р.) та порушення є триваючим, позивач у даній справі №910/9355/24 звернувся з позовом щодо стягнення з Відповідача за інший період прострочення, ніж у справі №910/723/24, а саме: пені  - 95243,60 грн. за період з 18.01.2024 р.- 19.03.2024 р.; трьох процентів річних -  29112,19 грн. за період з 18.01.2024 р. - 24.07.2024 р. інфляційних втрат  -  80 052,04 грн. за період з січня 2024 р. по червень 2024 р.
Стосовно доводів скаржника про те, що затвердженням мирової угоди зобов`язання сторін припинилися, Суд вказує наступне.   
Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Як вже було вказано, сторонами у п. 6 мирової угоди погоджено, що  у випадку невиконання чи неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань, передбачених пунктами 3, 4 мирової угоди, суми зазначені в пунктах 2, 3, 4 мирової угоди підлягають стягненню у примусовому порядку, на підставі ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди.
Враховуючи на триваюче невиконання Відповідачем своїх зобов`язань, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні за період, який не охоплений мировою угодою.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Стосовно заявлених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу витрат правничої допомоги в розмірі 5  000 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про витрати правничої допомоги та надано докази понесення таких витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 5 000 грн. заявник надав: Договір про надання  правової допомоги від 01.11.2024, Акт виконаних робіт  від 18.12.2024, рахунок, платіжну інструкцію. 
Згідно п. 4.1 договору вартість послуг адвоката: проведення аналізу апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" по справі №910/9355/24, підготування (складання) відзиву довірителя на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" по справі №910/9355/24 та направлення до суду - 5  000 грн.
В Акті виконаних робіт  від 18.12.2024 вказано найменування послуги: проведення аналізу апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" по справі №910/9355/24, підготування (складання) відзиву довірителя на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" по справі №910/9355/24 та направлення до суду.
Вартість  - 5 000 грн.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі                №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі                   №920/39/20.
Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат. 
При цьому, Судом враховується, що відповідачем клопотання про зменшення витрат правничої допомоги подано не було (відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить покласти на відповідача 5  000 грн. витрат правничої допомоги було доставлено до його електронного кабінету).
Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі в суді апеляційної інстанції на суму 5  000 грн.,  колегія суддів дійшла висновку про покладення вказаних витрат на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.  Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/9355/24  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  відповідача у справі.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Велика Інвестиційна компанія"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротранс"  5  000 грн. витрат правничої допомоги, понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
4.   Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання  повної постанови.

Повна постанова складена: 07.03.2025 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                М.А. Барсук