УХВАЛА
27 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 753/8125/17
провадження № 61-11917св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,	
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду 
від 06 листопада 2023 року у складі колегії суддів Гуля В. В., 
Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О. та касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 
(далі - ПАТ «Українська залізниця»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 29 березня 2017 року № 586/ОС «По особовому складу», поновити її на посаді директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики ПАТ «Українська залізниця» з 29 березня 2017 року та відшкодувати моральну шкоду у сумі 20 000 грн.
07 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про внесення змін до предмета позову, в якій просила визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 29 березня 2017 року 
№ 586/ОС «По особовому складу»; поновити її на посаді директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики ПАТ «Українська залізниця» з 29 березня 2017 року; стягнути різницю недоплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі 265 267,56 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 квітня до 07 грудня 2017 року - 822 140,90 грн; невиплачену премію за лютий та березень 2017 року - 53 438 грн та моральну шкоду - 20 000 грн.
20 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій, підтримуючи попередню заяву, просила стягнути з ПАТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 квітня до 07 грудня 2017 року у розмірі 873 739,68 грн.
19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій, підтримуючи попередню заяву, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 372 528 грн.
20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про внесення змін до предмета позову, в якій просила залишити без розгляду позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу 
ПАТ «Українська залізниця» від 29 березня 2017 року № 586/ОС 
«По особовому складу» повністю та вимогу про поновлення її на посаді директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики 
ПАТ «Українська залізниця»; стягнути різницю недоплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі 265 267,56 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 квітня до 07 грудня 2017 року - 540 067,44 грн; невиплачену премію за лютий та березень 2017 року - 53 438 грн та відшкодувати моральну шкоду - 20 000 грн.
Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 28 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Українська залізниця» від 29 березня 2017 року № 586/ОС 
«По особовому складу» та про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики 
ПАТ «Українська залізниця» залишив без розгляду.
12 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, щорічну додаткову відпустку працівнику з ненормованим режимом робочого часу, додаткову відпустку працівнику, що має двох дітей віком до 15 років, 
з 17 липня 2017 року до дати звільнення (23 лютого 2018 року) у розмірі 73 987,20 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 
з 15 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року - 808 000 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення - 108 000 грн; винагороду за підсумками роботи за 2017 рік - 48 912 грн; середню заробітну плату ОСОБА_1 на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років - 191 765,13 грн; відшкодувати моральну шкоду - 100 000 грн; витрати на 
експертизу - 25 000 грн; витрати на правничу допомогу - 4 400 грн, а також витрати на правничу допомогу - 20 відсотків від суми стягнутих на користь позивача грошових коштів у справі. Залишити без розгляду вимогу про стягнення різниці невиплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі 265 276,56 грн.
Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 23 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 у частині вимог про стягнення різниці недоплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі 265 267,56 грн залишив без розгляду.
Дарницький районний суд міста Києва протокольною ухвалою від 23 вересня 2021 року прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслала заяву про внесення змін до предмета позову, у якій просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку; щорічну додаткову відпустку працівнику з ненормованим режимом робочого часу; додаткову відпустку працівнику, що має двох дітей віком до 15 років 
з 17 липня 2017 року до дати звільнення 23 лютого 2018 року у розмірі 73 987,20 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу на дату звільнення 23 лютого 2018 року за період з 15 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року - 808 000 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 108 000 грн; винагороду за підсумками роботи за 2017 рік - 48 912 грн; середню заробітну плату ОСОБА_1 на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років - 191 765,13 грн; відшкодувати моральну шкоду у сумі 100 000 грн; витрати на експертизу - 25 000 грн; витрати на правничу допомогу - 4 400 грн, а також витрати на правничу 
допомогу - 20 відсотків від суми стягнутих на користь позивача грошових коштів у справі.
Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 73 990 грн, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, судовий збір - 50 грн та 15 798 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» оскаржили його в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд постановою від 06 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» задовольнив частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203 879,25 грн без відрахування сум податків і зборів та моральну шкоду - 25 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Козій Д. О., просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Частиною першою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу буде призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, винагороду за підсумками роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. М. Фаловська	
 	С. О. Карпенко	
 	В. В. Сердюк