Номер провадження: 22-ц/813/5618/24 
Справа № 523/14982/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2  ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року у складі судді Кисельова В.К.,
встановив:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської Ради про забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених в Україну. 
В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачкою 13 листопада 2020 року було зареєстровано шлюб Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 р. шлюб між сторонами було розірвано. Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В 2022 році позивач та відповідачка разом зі спільними дітьми та двома дітьми від попередніх шлюбів виїхали з України до Німеччини.
09.05.2022 відбулося сповіщення про прийом в Федеративну Республіку Німеччина на постійне місце проживання та отримання громадянства для:
- ОСОБА_1 (посвідчення № НОМЕР_1 );
- ОСОБА_4 (посвідчення № НОМЕР_2 /2021 0415 0027-В71);
- ОСОБА_3 (посвідчення № НОМЕР_2 /2021 0415 0026-В71).
13.09.2022 Дільничим судом м. Michelstadt у справі № 44 F 498/22 EASO про батьківську опіку (піклування) ухвалено рішення про встановлення прикордонного бар`єру для дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зв`язку з поданою заявою їх батьком, ОСОБА_7 , про побоювання вивезення ОСОБА_2 з постійного місця проживання неповнолітніх, тобто з ФРН в Україну, проти волі батька (копія ухвали від 13.09.2022 р. по справі № 44 F 498/22 ЕАSO в перекладі на українську мову з нотаріальним посвідченням додається).
21.11.2022 всупереч п. 9 існуючого прикордонного бар`єру, згоди батька дітей, ОСОБА_8 , та своєї згоди на постійне місце проживання дітей в ФРН, ОСОБА_2 перетнула кордон Словаччини та України разом з дітьми, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
21.11.2022 Управлінням федеральної кримінальної поліції Республіки Німеччина було порушено кримінальну справу № 32-18 11 03-FAM/7799721/2022 проти ОСОБА_9 про підозру у викраданні неповнолітніх, внаслідок чого розпочато поліцейські оперативно-розшукові заходи щодо матері та дітей відповідно до Шенгенської інформаційної системи (SIS).
22.11.2022 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса відкрито провадження по справі № 523/14351/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визначення місця проживання дітей та призначення аліментів, що підтверджується копією ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 22.11.2022 по справі № 523/14351/22. Цей факт свідчить про те, що Відповідачка заздалегідь готувалась до незаконного вивезення спільних з Позивачем дітей з Німеччини в Україну.
Таким чином, необхідним є відзначити, що Відповідачка своїми незаконними діями позбавила Позивача можливості опіки над дітьми, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також - з моменту незаконного вивезення і станом на момент подання цього позову - не дає можливості Позивачу спілкуватися зі своїми дітьми навіть в телефонному режимі.
08.12.2022 у рамках справи про опіку над дітьми № 44 F 498/22 EASO, дільничний суд м. Michelstadt ухвалив рішення про накладення штрафу на ОСОБА_13 в розмірі 10 000 євро та вимогу утриматися від вивезення нею дітей, вказавши, що діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - громадяни Німеччини (копія рішення від 08.12.2022 р. по справі № 44 F 498/22 EASO в перекладі на українську мову з нотаріальним посвідченням додається).
Дільничним судом Міхельштадт /Суд у сімейних справах/ Республіки Німеччина, в особі судді дільничного суду Херрманна, в межах провадження 44 F 655/22 EASO у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини з приводу батьківської опіки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що є відкритим від 06.09.2022, було постановлено ухвалу від 22.02.2023 (копія ухвали від 22.02.2023 в перекладі на українську мову з нотаріальним посвідченням додається), що негайно набирає чинності від 22.02.2023 (це зазначено в самій ухвалі) про передання виключного права визначення місця проживання дітей: ОСОБА_14 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_15 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачеві та батькові дітей, ОСОБА_16 / ОСОБА_17 /.
Позивачем в зазначеному провадженні 44 F 655/22 EASO є ОСОБА_18 , громадянин Німеччини, ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відповідачем - ОСОБА_19 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зацікавленими сторонами є їх спільні діти: ОСОБА_20 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_21 .
Ця ухвала прийнята на підставі висновку органу опіки Загальної соціальної служби Оденвальдського району від 16.02.2023.
Згідно зі змістом висновку від 16.02.2023 орган опіки Загальної соціальної служби Оденвальдського району від 16.02.2023 зазначив, що незважаючи на рішення суду від 08.11.2022 р. та без згоди батька дітей, мати дітей забрала дітей назад до Одеси в Україну (зону бойових дій) і, таким чином, мати дітей свідомо поставила під загрозу благополуччя своїх дітей, щоб відстоювати власні інтереси. Тому орган опіки Оденвальдського району вбачив у такій поведінці загрозу благополуччю дітей та виступив за передачу права визначення місця проживання дітей їхньому батькові.
Також позивач відзначив, що на момент подання цього позову до Суворовського районного суду позивачем 21.06.2023 подано клопотання про визнання зазначеного вище рішення дільничного суду Міхельштадт від 22.02.2023 .
Окрім того, для реалізації механізму забезпечення негайного повернення дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - громадян ФРН, незаконно переміщених в Україну, Позивачем були подані відповідні заяви в Міністерство юстиції України про сприяння повернення своїх дітей до ФРН згідно з Порядком виконанні на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2010 № 795 (копія відповіді Міністерства юстиції України No 1749/806-33-23/12.1.2 від 05.01.2023 на адвокатський запит від 29.12.2022 р. та копія відповіді Міністерства юстиції України №52464/62956-30-23/12.1.2 від 27.04.2023 р. на запит Федерального управління юстиції Центрального органу Федеративної Республіки Німеччина / Міжнародні конфлікти щодо опіки / № II З -SR - U5 - А - 384/22 в перекладі на українську мову з нотаріальним посвідченням додаються).
На підставі викладеного, позивач просив суд:
1.Постановити судове рішення, яким визнати незаконним утримання  ОСОБА_2 на території України малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2.Зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця постійного проживання в Федеративній Республіці Німеччина. У випадку невиконання ОСОБА_2 рішення у добровільному порядку відібрати малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і передати батькові, ОСОБА_1 / ОСОБА_22 /, громадянину Німеччини, ІНФОРМАЦІЯ_5 , для забезпечення повернення дитини до Федеративної Республіки Німеччина.
3.Покласти витрати, пов`язані з поверненням дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Федеративної Республіки Німеччина на ОСОБА_1 / ОСОБА_22 /, громадянина Німеччини, ІНФОРМАЦІЯ_5 .
4.Допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Федеративної Республіки Німеччина. (а.с. 1-7)
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської Ради щодо визнання незаконним утримання ОСОБА_2 на території України малолітніх дітей залишені без задоволення в повному обсязі. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка своїми незаконними діями позбавила позивача можливості опіки над дітьми, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також з моменту незаконного вивезення і станом на момент подання цього позову – не дає можливості позивачу спілкуватися зі своїми дітьми навіть в телефонному режимі.        Звертає увагу, що на момент оскаржуваного рішення суду вже існували наступні судові рішення: ухвала Суворовського районного суду від 31 липня 2023 у справі №523/10192/23, де було задоволено клопотання гр. ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа ОСОБА_2 та визнано на території України рішення іноземного суду 44 F 655/22 EASO від 22 лютого 2023 року, а саме: визнано рішення дільничого суду Херманна, у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набрав чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено: позивачеві та батькові дітей передати виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищевказане судове рішення від 13.02.2024 постановою Одеського апеляційного суду було залишено без змін, що підтверджує правову позицію апелянта.
Окрім того, для реалізації механізму забезпечення негайного повернення дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - громадян ФРН, незаконно переміщених в Україну, Позивачем були подані відповідні заяви в Міністерство юстиції України про сприяння повернення своїх дітей до ФРН згідно з Порядком виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 р., затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2010 р. N? 795. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року залишити без змін. Витрати га професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи покласти на апелянта. 
В судове засідання, призначене на 28.11.2024 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися: представник скаржника ОСОБА_1 – ОСОБА_23 та представник ОСОБА_2 – ОСОБА_24 . 
Представник Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надав.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був громадянином України та у 2022 році набув громадянство Німеччини, паспорт отримано 13.09.2022 (а.с. 8-10).
Відповідачка ОСОБА_2   є громадянкою України, зареєстрована та постійно проживає за адресою:   АДРЕСА_1 (а.с. 53, 58, 95)
Судом встановлено, що між   ОСОБА_1 , як громадянином України, та ОСОБА_2 , громадянкою України, 13 листопада 2020 року було зареєстровано шлюб Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с. 11).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2023 у справі №523/8740/22 шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 47-48)
Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 13)
Згідно довідки про зареєстрованих осіб А3-11726/ф/л від 28.01.2023р., яка видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської Ради ОСОБА_2 зареєстрована спільно з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою:   АДРЕСА_1 (а.с. 100)
Малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 перебувають на обліку у сімейного лікаря за адресою: АДРЕСА_2 , згідно декларації від 11.03.2021. (а.с. 102-103)
В 2022 р. Позивач та Відповідачка разом зі спільними дітьми та двома дітьми від попередніх шлюбів виїхали з України до Німеччини.
Позивачем ОСОБА_1 25.02.2022 було складено заяву до компетентних органів щодо тимчасового виїзду за кордон його спільних з ОСОБА_2 малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (син від попереднього шлюбу). Відповідна заява була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Главацьким М.А. (а.с. 124)
09.05.2022 відбулося сповіщення про прийом в Федеративну Республіку Німеччина на постійне місце проживання та отримання громадянства для:
- ОСОБА_1 (посвідчення № НОМЕР_2 /2021 0415 0023-В41);
- ОСОБА_4 (посвідчення № НОМЕР_2 /2021 0415 0027-В71);
-  ОСОБА_3  (посвідчення № НОМЕР_2 /2021 0415 0026-В71). (а.с. 14-16)
13.09.2022 Дільничим судом м. Michelstadt у справі № 44 F 498/22 EASO про батьківську опіку (піклування) ухвалено рішення про встановлення прикордонного бар`єру для дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зв`язку з поданою заявою їх батьком, ОСОБА_1 , про побоювання вивезення ОСОБА_2 з постійного місця проживання неповнолітніх, тобто з ФРН в Україну, проти волі батька. (а.с. 17-25)
21.11.2022 всупереч п. 9 існуючого прикордонного бар`єру, та згоди батька дітей, ОСОБА_2 перетнула кордон Словаччини та України разом з дітьми, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 повідомила, що їй було відомо про існування вищевказаного рішення суду від 13.09.2022р., однак вона була вимушена виїхати з Німеччини, оскільки її чоловік вчиняв щодо неї дії агресивного характеру, вона побоювались за життя та безпеку дітей.
21.11.2022 Управлінням федеральної кримінальної поліції Республіки Німеччина було порушено кримінальну справу № 32-18 11 03-FAM/7799721/2022 проти ОСОБА_2 про підозру у викраданні неповнолітніх, внаслідок чого розпочато поліцейські оперативно-розшукові заходи щодо матері та дітей відповідно до Шенгенської інформаційної системи (SIS).
22.11.2022 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса відкрито провадження по справі № 523/14351/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та призначення аліментів, що підтверджується копією ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 22.11.2022 р. по справі № 523/14351/22. (а.с. 46-47)
08.12.2022 у рамках справи про опіку над дітьми № 44 F 498/22 EASO, дільничний суд м. Michelstadt ухвалив рішення про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 10 000 євро та вимогу утриматися від вивезення нею дітей, вказавши, що діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - громадяни Німеччини.
Дільничним судом Міхельштадт /Суд у сімейних справах/ Республіки Німеччина, в особі судді дільничного суду Херрманна, в межах провадження 44 F 498/22 EASO у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини з приводу батьківської опіки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що є відкритим від 06.09.2022 p., було постановлено ухвалу від 22.02.2023 р., що негайно набирає чинності від 22.02.2023 р. про передання виключного права визначення місця проживання дітей: 16.02.2018р., Позивачеві та батькові дітей ОСОБА_1 . 
Позивачем в зазначеному провадженні 44 F 498/22 EASO є ОСОБА_18 , громадянин Німеччини , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а відповідачем – ОСОБА_19 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_9 .. Зацікавленими сторонами є їх спільні діти: ОСОБА_14 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_21 . (а.с. 26-38)
Ця ухвала прийнята на підставі висновку органу опіки Загальної соціальної служби Оденвальдського району від 16.02.2023 р.
Згідно зі змістом висновку від 16.02.2023 р. орган опіки Загальної соціальної служби Оденвальдського району від 16.02.2023 р. зазначив, що незважаючи на рішення суду від 08.11.2022 р. та без згоди батька дітей, мати дітей забрала дітей назад до Одеси в Україну (зону бойових дій) і, таким чином, мати дітей свідомо поставила під загрозу благополуччя своїх дітей, щоб відстоювати власні інтереси. Тому орган опіки Оденвальдського району вбачив у такій поведінці загрозу благополуччю дітей та виступив за передачу права визначення місця проживання дітей їхньому батькові. (а.с. 39-40)
Окрім того, для реалізації механізму забезпечення негайного повернення дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - громадян ФРН, незаконно переміщених в Україну, Позивачем були подані відповідні заяви в Міністерство юстиції України про сприяння повернення своїх дітей до ФРН згідно з Порядком виконанні на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 p., затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2010 р. № 795  (а.с. 41-45).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що існують серйозні ризики того, що повернення дітей до Федеративної Республіки Німеччина негативно вплине на емоційний та психічний стан малолітніх дітей, які дуже прив`язані до матері, і подальше перебування дітей у стресовій ситуації, яка пов`язана з особистим конфліктом між батьками не буде сприяти їх вихованню та розвитку, натомість в Україні створені належні умови для розвитку та виховання дітей, вони отримують належне медичне та побутове забезпечення, а також повернулись до середовища, в якому вони постійно проживали. Сам факт наявності у дітей громадянства Німеччини, не може бути безапеляційною підставою до їх повернення до Німеччини, а тому суд дійшов до висновку що позовні вимоги   ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частина 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 було відомо про існування заборони виїзду з Німеччини на підставі рішення суду від 13.09.2022, однак вона була вимушена виїхати з Німеччини, оскільки її чоловік вчиняв щодо неї дії агресивного характеру, вона побоювались за життя та безпеку дітей.
З матеріалів справи убачається, що дійсно ОСОБА_2 , неодноразово інформувала органи поліції та соціальні служби Федеративної Республіки Німеччини та України щодо загрозливої, агресивної поведінки ОСОБА_1 , який за місцем їх перебування, систематично, вчиняв домашнє насильство, а саме: діяння психологічного, фізичного, економічного насильства.
Так з копії документів з Головного управління поліції Південного Гессена, відділу поліції Оденвальда, які перекладені на українську мову убачається, що 16.09.2022р. патрульний екіпаж Поліцейської станції Хощст в Оденвальді виїхав до пані ОСОБА_2 через словесну суперечку з чоловіком. Пані ОСОБА_2 повідомила поліцейським, що у березні та липні між нею та чоловіком виникла словесна перепалка, а також були випадки смикань, штовхань та тяганини за волосся. Вона повідомила поліцейським, що повідомила чоловіка 04 вересня, що бажає розлучитись з ним, після чого, він її потягнув за вухо. (а.с. 127)
З даних документів також убачається, що адвокат Ємельяненко М.О. звертався до поліції з приводу погроз від ОСОБА_2 наняти вбивцю, якщо він її не випустить з дітьми з країни.
01.10.2022 патрульні також виїжджали за викликом на домашню адресу сторін, оскільки між ними відбулась суперечка. Так ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_2 не впускає його в квартиру, а ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 вкрав документи дітей. (а.с. 128)
Окрім того, 05.10.2022 ОСОБА_2 повідомила поліції у домашньому насильстві на нападі на її сина ОСОБА_27 зі сторони ОСОБА_1 (а.с. 129)
З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки існують ризики того, що повернення дітей до ФРН негативно вплине на емоційний та психічний стан малолітніх дітей і подальше перебування дітей у стресовій ситуації, яка пов`язана з особистим конфліктом між батьками не буде сприяти їх вихованню та розвитку, разом з тим в Україні створені належні умови для розвитку та виховання дітей, вони отримують належне медичне та побутове забезпечення, а також повернулись до середовища, в якому вони постійно проживали.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачка своїми незаконними діями позбавила його можливості опіки над дітьми - ОСОБА_11 та ОСОБА_28 , а також з моменту незаконного вивезення і станом на момент подання цього позову не дає можливості позивачу спілкуватися зі своїми дітьми навіть в телефонному режимі є безпідставними, з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні із дітьми та відповідно доказів звернення позивача до відповідних органів (органів опіки та піклування, до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, до правоохоронних органів тощо) з приводу вказаного. 
Відповідачка не порушувала права позивача на піклування про дітей, за її доводами вона змушена була втікати від проявів агресії та домашнього насильства, які позивач застосовував по відношенню до неї в присутності малолітніх дітей, такі обставини не спростовані, а тому доводи скаржника про наявність підстав для задоволення позову з огляду на порушення його батьківських прав, свобод та законних інтересів  колегія суддів відхиляє, оскільки підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено.
Безпідставними є і твердження скаржника про те, що на момент оскаржуваного рішення суду вже існували судові рішення, а саме ухвала Суворовського районного суду від 31 липня 2023, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2014 у справі №523/10192/23, де було задоволено клопотання гр. ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа ОСОБА_2 та визнано на території України рішення іноземного суду 44 F 655/22 EASO від 22 лютого 2023 року, а саме: визнано рішення дільничого суду Херманна, у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набрав чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено: позивачеві та батькові дітей передати виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки зазначені обставини на правильність висновків суду не впливають. 
Слід зазначити, що як було встановлено, залишення житла відбулося за існування конфліктних відносин. До того ж, не встановлено, що на час перетину кордону існували перешкоди, з матеріалів справи, зокрема, з проїзних документів дітей, відміток органів митного контролю вбачається, що перетин кордону Шенгенської зони відбувся у визначеному пункті пропуску, а отже, доказів незаконного переміщення дітей немає. 
Відповідач повернула дітей до місця їх звичного перебування та проживання (згідно довідки з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №A3-11726-ф/л від 28.01.2023 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спільні діти позивача та відповідача зареєстровані та проживають разом з матір`ю - ОСОБА_2 (том І: а.с. 100)), оскільки як встановлено судом, виїзд   ОСОБА_2 спільно з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з України до Німеччини мав тимчасовий характер та був пов`язаний з військовим подіями на території України, що підтверджується довіреністю на виїзд, яка була підписана позивачем ОСОБА_1 терміном на один рік. (а.с.124)
На доведення того, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, можуть наводитися такі факти: дитина відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, різноманітні гуртки; за дитиною здійснюється медичний догляд; у дитини є свої друзі, захоплення; дитина має сталі сімейні зв`язки; відбулася зміна мови спілкування та інші факти, які підтверджують, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка надає дітям необхідну турботу, займається вихованням дітей, створила для них всі необхідні умови для їх розвитку та навчання. Зокрема, малолітні діти – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є громадянами України (копії свідоцтва про народження містяться в матеріалах справи), їх місце проживання зареєстровано в Україні, вони зараховані та відвідують дошкільний навчальний заклад в Україні, мають зареєстровану декларацію з сімейним лікарем, повернулися до свого звичного місця проживання, разом за матір`ю – ОСОБА_2 , яка всебічно підтримує розвиток дітей та жодним чином не перешкоджає їм у спілкуванні з батьком (Том І: а.с. 101-103).
В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач може надати дітям необхідні умови для розвитку та навчання.
До того ж, відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.05.2023 №01-05-3/198, що в якнайкращих інтересах малолітніх дітей, орган опіки вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір?ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (Том І: а.с. 105-112). 
За таких обставин, враховуючи те, що малолітні діти фактично повернулися до середовища, в якому вони постійно проживали, з моменту переїзду пройшло більше двох років, а позивач фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування, суд дійшов правильного висновку, що існує досить серйозний ризик того, що повернення диітей поставить під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дітей нестерпиму обстановку.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30.12.2024

Головуючий                                                         

Судді: