УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/4375/23 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л. 
Категорія 41 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №286/4375/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м.Овручі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 03 травня 2012 року б/н станом на 17 вересня 2023 року в сумі 54 755,12 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 44 820,14 грн та заборгованості за простроченими процентами - 9 934,98 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 03 травня 2012 року підписала б/н анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банком був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Проте, відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, особистим підписом у заяві від 03 травня 2012 року, заяві та паспорті споживчого кредиту від 24 листопада 2020 року відповідач погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку разом із Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. У цьому випадку зміст кредитного договору зафіксований у декількох документах. Твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами і правилами надання банківських послу є безпідставними, оскільки договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами закон не вимагає. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, ОСОБА_1 зверталася до банку з метою перевипуску картки, отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися. Користуючись упродовж тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, ОСОБА_1 фактично погоджувалася з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, так і після внесення змін шляхом прийняття нових редакцій Умов і правил. Факт укладення договору та сума заборгованості відповідачем не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, а тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту. По-друге, на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки суду надана заява про приєднання до Умов і Правил надання послуг від 24 листопада 2020 року, яка підписана особисто відповідачем. У цій заяві сторони погодили базову процентну ставку 42%; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - 84% річних; обов`язки відповідача - здійснювати погашення кредиту в строки та в розмірах, визначених п.п.2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 цього договору (п.2.1.1.5.1 заяви від 24 листопада 2020 року). Згідно з довідкою про видані кредитні картки, кредитна картка відповідача була перевипущена 24 листопада 2020 року та видана нова кредитна картка НОМЕР_4 строком дії 09/24 картка «Універсальна». Також відповідач 24 листопада 2020 року підписала паспорт споживчого кредиту, у якому особистим підписом підтвердила ознайомлення з основним умовами кредитування з використанням кредитної картки. Отже, суд першої інстанції безпідставно вважав, що сторонами при укладенні договору процентна ставка не узгоджена, хоча відповідач про умови кредитування, у тому числі про процентну ставку за користування кредитом, повідомлена була. По-третє, суд першої інстанції не навів жодних підстав щодо існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати процентів (безоплатно). У справі відсутні обґрунтовані заперечення відповідача. Навпаки, факт сплати відповідачем платежів на погашення процентів не спростований. Отже, встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав вважати, що кошти, які ОСОБА_1 вносила на рахунок платіжних карток, слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату процентів та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечила, а своїми діями підтвердила сплату банку процентів за користування коштами банку. По-четверте, суд мав провести власний розрахунок боргу та з посиланням на норму ст.1048 ЦК України стягнути проценти за кредитним договором за принципом «суд знає право». Суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть, якщо сторона на цю норму права не посилається. 

Від відповідача ОСОБА_1 29 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, копію апеляційної скарги та судову повістку відповідач ОСОБА_1 отримала 01 березня 2024 року (а.с.127,129). В ухвалі від 22 січня 2024 року про відкриття апеляційного провадження Житомирський апеляційним суд встановив строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали суду (а.с.122). Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу здала на пошту 25 березня 2024 року (а.с.139). Отже, відзив на апеляційну скаргу поданий відповідачем із пропуском встановленого судом строку. Клопотання про продовження процесуального строку із посиланням на причини його пропуску відповідачем не заявлено. За таких обставин, відзив відповідача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу позивача апеляційним судом відповідно до положень частини другої ст.126 ЦПК України залишається без розгляду. 

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, позивачу АТ КБ «ПриватБанк» судова повістка доставлена до електронного кабінету за допомогою підсистеми «Електронний суд» 24 лютого 2024 року, а відповідачу ОСОБА_1 вручена Укрпоштою 01 березня 2024 року (а.с.128-129). Про причини неявки сторони суд не повідомили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 03 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений б/н договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.43). 

У анкеті-заяві від 03 травня 2012 року зазначено, що відповідач згодна із тим, що ця анкета-заява разом із Пам`ятковою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Має місце у анкеті-заяві від 03 травня 2012 року й застереження про те, що Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язалася виконувати вимоги Умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Отже, жодної інформації про конкретно узгоджений сторонами кредитний ліміт, умови його зміни, строки виконання зобов`язання, базову або іншу процентну ставку, її тип, неустойку тощо анкета-заява від 03 травня 2012 року не містить.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 надавалися наступні кредитні картки: 03 травня 2012 року - № НОМЕР_1 із терміном дії до березня 2016 року; 22 квітня 2013 року - № НОМЕР_2 із терміном дії до квітня 2017 року; 05 жовтня 2016 року - № НОМЕР_3 із терміном дії до вересня 2020 року; 05 жовтня 2016 року - № НОМЕР_3 із терміном дії до вересня 2020 року; 24 листопада 2020 року - № НОМЕР_4 із терміном дії до вересня 2024 року (а.с.42).

Також у матеріалах справи є довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта за період із 03 травня 2012 року по 07 вересня 2022 року (а.с.41). Так, 03 травня 2012 року відбувся старт кредитного ліміту за кредитною карткою НОМЕР_1 із 300 грн. Цього ж дня кредитний ліміт збільшено до 1 200 грн. У подальшому до 07 серпня 2021 року кредитний ліміт поступово збільшувався та досяг суми 50 000 грн. Після цього кредитний ліміт став зменшуватися та 07 вересня 2022 року досяг нуля.
Також позивач на обґрунтування своїх вимог надав копію Умов і правил надання банківських послуг та копію витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підтвердження ознайомлення із ними відповідача (а.с.55-82).
Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03 травня 2012 року, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви від 03 травня 2012 року містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви копію Умов і правил, а також витяг із Тарифів, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, відсутність у анкеті-заяві від 03 травня 2012 року домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяг із Тарифів і копію Умов і правил не можна вважати складовими частинами кредитного договору, що укладений за анкетою-заявою від 03 травня 2012 року, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягу з Тарифів та копії Умов і правил, як невід`ємні складові частини змісту договору від 03 травня 2012 року, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем документи складовою частиною кредитного договору від 03 травня 2012 року, оскільки в анкеті-заяві від 03 травня 2012 року відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додана до позовної заяви копія з Умов і правил надання банківських послуг, яку надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03 травня 2012 року.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Разом із тим, 24 листопада 2020 року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, у якій сторони прописали: розмір кредитного ліміту: 50 000 грн для карт «Універсальна» та 75 000 грн для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування - 12 місяців із пролонгацією; плату за користування кредитним лімітом у пільговий період - 0,00001% річних; процентну ставку: 42% річних - для карт Універсальна та 40,8% річних для карт Універсальна Gold; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: 84% річних - для карт Універсальна та 81,6% річних - для карт Універсальна Gold; оплату частинами та миттєву розстрочку; порядок повернення кредиту - здійснення платежів щомісяця рівними частинами до дати оформлення угоди згідно з графіком погашення кредиту тощо (а.с. 44-51).

Хоча відповідач і підписала заяву від 24 листопада 2020 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, але у змісті цієї заяви не має жодного посилання на те, що ця заява є складовою частиною анкети-заяви б/н від 03 травня 2012 року та за вимогами позову АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути заборгованість саме за договором про надання банківських послуг від 03 травня 2012 року б/н, щодо якого справедливим є посилання на відсутність підтверджень узгодження сторонами процентів.

Також на обґрунтування своїх вимог позивач надав підписаний відповідачем 24 листопада 2020 року паспорт споживчого кредиту (а.с.52-54). Проте, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту від 24 листопада 2020 року, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20.

Згідно з наданим банком розрахунком за відповідачем рахується заборгованість станом на 17 вересня 2023 року в сумі 54 755,12 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 44 820,14 грн та заборгованості за простроченими процентами - 9 934,98 грн (а.с.6-24).

Виписка за договором №б/н за період із 03 травня 2012 року по 21 вересня 2023 року про рух коштів за картрахунками ОСОБА_1 підтверджує не лише отримання відповідачем кредиту та користування ОСОБА_1 кредитними коштами, а й здійснення банком із 30 червня 2012 року по 24 листопада 2020 року погашення процентів за користування кредитом за ставками 2,5% у місяць або 30% річних, 2,9% у місяць або 34,8% річних, 3,6% у місяць або 43,2% річних, які відповідачем у письмовому вигляді у анкеті-заяві від 03 травня 2012 року б/н не погоджені. Матеріали справи не містять доказів того, що за цей період банк у спосіб, передбачений законом, погодив би із відповідачем жодну процентну ставку за користування кредитом або її зміну. Такі дії банку носять незаконний характер, оскільки заява від 24 листопада 2020 року не має ознак невід`ємності до договору від 03 травня 2012 року б/н та її сила не може бути зворотною щодо правовідносин, які виникли 03 травня 2012 рок та за якими банк просить стягнути заборгованість (а.с.25-40).

Розрахунок заборгованості за договором від 03 травня 2012 року, що виготовлений банком станом на 17 вересня 2023 року, підтверджує незаконність погашення банком за рахунок коштів, які вносила відповідач на повернення коштів, погашення процентів за ставками, які сторонами анкетою-заявою від 03 травня 2012 року не погоджувалися.

Провівши простий математичний підрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума фактично витрачених відповідачем коштів склала - 164 497,45 грн, а сума внесених ОСОБА_1 коштів на погашення боргу за договором від 03 травня 2012 року б/н становить 175 064,88 грн. Отже, за договором від 03 травня 2012 року б/н сума повернутих відповідачем коштів перевищила суму наданих банком коштів, а тому заборгованості за тілом кредиту не існує, враховуючи, що внесені відповідачем на повернення кредиту кошти позивач незаконно відносив на погашення процентів, які анкетою-заявою від 03 травня 2012 року б/н погодженими із відповідачем письмово не були.

За відсутності тіла кредиту відсутня база для нарахування процентів. Окрім того, як вже зазначалося вище, матеріали справи не містять беззаперечних доказів погодження сторонами розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом у будь-якому розмірі за анкетою-заявою від 03 травня 2012 року б/н, заборгованість за якою поросить стягнути банк. Позивачем не доведено укладення із відповідачем договору про надання банківських послуг від 03 травня 2012 року б/н на умовах, яких вважає його укладеним банк або позивач. 

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування не потребують. 

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: