ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 205/5830/21
провадження № 61-112св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у складі колегії суддів Барильської А. П., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , про встановлення факту батьківства.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 , діючи інтересах малолітнього ОСОБА_2 , як його законний представник, звернулась до суду із цим позовом.
 
У позові вказувала, що у 2008 - 2009 роках вона з ОСОБА_5 підтримувала фактичні подружні відносини як чоловік та жінка без будь-яких взаємних прав відносно один одного. Від вказаних стосунків позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - ОСОБА_2 .
 
Зазначала, що на момент цих стосунків вона та батько її дитини перебували у інших шлюбах, зареєстрованих у встановленому законом порядку.
 
ОСОБА_1 зауважувала, що вони у березні 2012 року розлучились з її колишнім чоловіком та на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2014 року у справі за його позовом виключено з актового запису про народження відомості про нього як про батька дитини - ОСОБА_6 (по батькові - на час розгляду судом позову).
 
В подальшому, за її заявою, запис про батька їх спільної з ОСОБА_5 дитини зроблено у відповідності до частини першої статті 135 СК України, тобто з її слів, та зазначено, що прізвищем дитини є « ОСОБА_7 », а по батькові - « ОСОБА_8 », на що вказує доданий до позову повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та його тіло було кремоване.
 
За життя ОСОБА_5 , маючи сумнів щодо свого батьківства відносно сина позивача - ОСОБА_2 , звертався до компетентної установи з метою проведення молекулярно-генетичного дослідження (ДНК-тесту).
 
За наслідками проведеного експертами експертної установи «Medical Genomics Ltd» дослідження, складено акт про біологічне батьківство від 02 березня 2012 року, за змістом якого вірогідність батьківства ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_2 встановлена на 99,9985 %.
 
ОСОБА_1 посилалась на те, що померлий ОСОБА_5 після ознайомлення із результатами проведеної генетичної експертизи не заперечував факт свого батьківства стосовно ОСОБА_2 , цікавився його життям, іноді з ним бачився та надавав матеріальну допомогу на його утримання, однак заяви про визнання свого батьківства не подавав.
 
Після смерті ОСОБА_5 за заявою його дружини, відповідача по справі, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І. О. відкрила спадкову справу. 
 
10 червня 2021 року на звернення позивача, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини, нотаріус повідомила, що її син, за відсутності оформлених належним чином документів щодо батьківства померлого, не входить до числа спадкоємців за законом.
 
Зважаючи на викладене, просила позов задовольнити:
- встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- зобов`язати Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести в актовий запис № 715 від 22 липня 2009 року про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зміни, а саме: зазначити батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 02 вересня 2022 року задовольнив клопотання відповідача та залучив до участі у справі в якості особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_5 .
 
Рішенням від 30 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Мовчан Д. В. у задоволенні позовних вимог відмовив.
 
Рішення місцевий суд мотивував наявністю обґрунтованих сумнівів у достовірності наданого позивачем експертного дослідження, оскільки його текст не містить застережень, що його підготовлено для подання до суду, а вжитими судом за клопотанням учасників справи заходами не встановлено місцезнаходження установи, яка проводила таке експертне дослідження, та, як наслідок, не були отримані докази та матеріали, що стали підставою ініціювання та проведення такого дослідження.
 
Зважаючи на доказову цінність такого тесту ДНК, що переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні даної категорії справ, враховуючи обставини справи, покази свідків, що між собою не узгоджуються, чутливість правовідносин, в яких виник спір, місцевий суд вважав, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку 
судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
 
Постановою від 05 грудня 2023 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.
 
Апеляційний суд постанову мотивував тим, що позивач вичерпала усі наявні у неї можливості доведення заявлених вимог. Молекулярно-генетичне дослідження 
(ДНК-тест), проведене лабораторією «Medical Genomics Ltd», узгоджується з іншими наданими позивачем доказами щодо визнання ОСОБА_5 батьком дитини. Факт батьківства підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, які є належними, логічними і послідовними, а відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
29 грудня 2023 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у зазначеній вище справі.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, вказуючи на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_3 також просила зупинити дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою від 11 січня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 у зазначеній справі, витребував її з Ленінського районного суду міста Дніпропетровська та зупинив дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
20 березня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на наявність підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6441св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 199/7522/15-ц (провадження № 61-21181св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 750/8489/15-ц (провадження № 61-43875св18), від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18), від 29 вересня 2021 року у справі № 211/5987/16-ц (провадження № 61-11918св21) та інших.
 
Вказує, що позивач не довела наявність підстав для задоволення заявлених нею позовних вимог. Звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження оригінальності та дійсності результату генетичного дослідження, доданого ОСОБА_1 до позовної заяви. 
 
Наголошує на правильності висновку місцевого суду, який критично оцінив зміст проведеного фахівцями «Medical Genomics Ltd» молекулярно-генетичного дослідження (ДНК-тесту) від 02 березня 2012 року та звернув увагу, що його текст не містить застережень, що його підготовлено для подання до суду.
 
Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник також вказує, що суд апеляційної інстанції однобоко та неповно з`ясував всі обставини справи та  не надав належної оцінки доказам, наданим стороною відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Відзив на касаційну скаргу 
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 , у якій зазначено про необґрунтованість і безпідставність доводів касаційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Цього ж дня до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 також надійшло клопотання про закриття касаційного провадження.
 
Фактичні обставини справи
 
06 грудня 2002 року Красногвардійський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрував шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 575.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 народила дитину, ОСОБА_2 . У свідоцтві про народження дитини його батьком був вказаний ОСОБА_9 .
 
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 21 лютого 2012 року розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .
 
Рішенням від 04 червня 2014 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська виключив з актового запису № 715 від 22 липня 2009 року, вчиненого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про народження дитини 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
 
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, посилалась на те, що вони з  ОСОБА_5 впродовж 2008 - 2009 року перебували у відносинах як чоловік та жінка, вона завагітніла та народила дитину - ОСОБА_2 , батьком якого вважає саме ОСОБА_5 .
 
Суди також установили, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25 січня 2021 року.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а  постанова апеляційного суду - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
 
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
 
Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
 
Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 
 
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
 
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
 
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
 
У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).
 
Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України [див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)].
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
 
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
 
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
 
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 та від 11 січня 2023 року у справі № 504/4181/17.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
 
Так, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
 
Апеляційний суд в повному обсязі перевірив правильність оцінки поданих сторонами доказам, наданої судом першої інстанції, та обґрунтовано не погодився із висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог. 
 
Результати молекулярно-генетичного дослідження, виконаного лабораторією «Medical Genomics Ltd», апеляційний суд оцінив лише як один із засобів доказування (письмовий доказ) у сукупності із іншими доказами в справі щодо підтвердження як самого факту батьківства ОСОБА_5 відносно малолітнього ОСОБА_2 , так і тієї обставини, що за життя сам ОСОБА_5 такий факт не заперечував, брав участь у житті дитини та, зокрема, надавав його матері, позивачу по справі, матеріальну допомогу на його утримання.
 
При цьому колегія суддів звертає увагу на безпідставність посилання суду першої інстанції на недостовірність вказаного ДНК-тесту, наявного у матеріалах справи, у зв`язку із невстановленням місцезнаходження установи, яка проводила дослідження, яка не надала докази та матеріали, що стали підставою ініціювання та проведення такого дослідження.
 
Так, з матеріалів справи відомо, що ухвалою від 14 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська витребував у товариства з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Фучика, 18, к. 502) копії всіх письмових документів, що містяться у матеріалах молекулярно-генетичного дослідження від 02 березня 2012 року (ДНК - тест) щодо встановлення біологічного батьківства ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) по відношенню до дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). 
 
Матеріли справи також містять супровідний лист про направлення цієї ухвали адресату. Разом із цим, відсутність доказів отримання (чи повернення) поштового відправлення, адресованого товариству з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна», так само як невчинення судом першої інстанції відповідних заходів процесуального примусу, передбачених нормами цивільного процесуального законодавства, не дають підстав для беззаперечного висновку про недоведеність позивачем достовірності поданого нею доказу.
 
Верховний Суд відхиляє твердження в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6441св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 199/7522/15-ц (провадження № 61-21181св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 750/8489/15-ц (провадження № 61-43875св18), від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18), від 29 вересня 2021 року у справі № 211/5987/16-ц (провадження № 61-11918св21) та інших, оскільки апеляційний суд зробив висновок про задоволення позову на підставі оцінки доказів в їх сукупності, в тому числі результату молекулярно-генетичного дослідження, виконаного лабораторією «Medical Genomics Ltd». Більше того, висновки у наведених вище постановах Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, стосуються випадку ухилення однією із сторін по справі від участі у проведенні експертизи. 
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не встановила. 
 
Висновок апеляційного суду є обґрунтованим, відповідає якнайкращим інтересам дитини, які, є пріоритетними, та зроблений на підставі належним чином досліджених наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, із наданням їм відповідної оцінки.
 
Подане до Верховного Суду клопотання представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі колегія суддів відхиляє, оскільки, підстави, передбачені статтею 396 ЦПК України, відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін та поновити дію постанови апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання представника  ОСОБА_1 - адвоката Точіліна Геннадія Федоровича про закриття касаційного провадження у справі відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.
 
Поновити дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:   	А. І. Грушицький     	
 	І. В. Литвиненко    	
 	Є. В. Петров