ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2705/25 Справа № 932/7530/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                       головуючого судді:Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єременко А. Л. на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 20204 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив, встановити факт, що ОСОБА_1 перебував на утриманні свого батька ОСОБА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначав, що він проживав разом із батьком однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, займались благоустроєм будинку та проводили багато часу разом. Однак батько ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час ви конання своїх військових обов`язків обороняючи країни. Встановлення факту перебування на утриманні батька необхідно заявнику для отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року заяву залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З посиланням на доводи, аналогічні доводам заяви зазначає, що ОСОБА_1 є сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , з яким вони проживали однією сім`єю та син перебував на утриманні батька.
Також зазначав, що залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки отримання одноразової грошової допомоги передбачається положеннями закону для членів сім*ї загиблого військовослужбовця, і Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої грошової допомоги, а тому її права не можуть бути порушені у даному випадку. Також вважав помилковим посилання суду першої інстанції на те, що зазначений факт спільного проживання не підтверджений належними та допустимими доказами.
Міністерством оборони України надано письмові пояснення, в яких вони просили залишити оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану. Зокрема зазначали, що розгляд цієї заяви не можливий в рамках окремого провадження, оскільки встановлення факту проживання заявника із батьком та перебування на його утриманні безпосередньо впливатиме на права та обов`язки спадкоємців померлого.
Представником ОСОБА_1 надано відповідь на пояснення, в яких з посиланням на доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги зазначав, що висновок про наявність спору про право є передчасним, оскільки не підтверджений відповідними документами. 
В судовому засіданні в режимі відеоконференції брала участь представник ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_3., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначала, що у загиблого військовослужбовця окрім сина наявні інші члени сім`ї, які відповідно до положень закону мають право на грошову допомогу, а тому справа не може бути розглянута в рамках окремого провадження.
Також в судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник-адвокат Єременко А.Л..
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із батьком та перебування на його утриманні для отримання гарантованої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька під час виконання військового обов`язку по захисту країни.
Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що така вимога містить спір про право у зв`язку із висловленими запереченнями заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4. 
Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.
Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про цивільне право.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.
Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на його утриманні, ОСОБА_1 зазначав, що встановлення зазначеного факту необхідно йому для отримання грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб виплачується одноразова грошова допомога.
Так, відповідно до частини 1 статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 1 частини 2 цієї статті також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі ( смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції, чинній на час виникнення у заявника права на допомогу) У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого)..
Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Враховуючи те, що встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні свого батька необхідне для отримання одноразової грошової допомоги, а законодавство, чинне на момент виникнення такого права у відповідних суб`єктів, передбачає зокрема його виникнення й у інших членів сім`ї, окрім сина ОСОБА_2 , то справа не може розглядатись в порядку окремого провадження через наявність спору право. Зокрема тільки у позовному провадженні можливе встановлення коло членів родини, які разом із сином загиблого вправі претендувати на законодавчо гарантовану виплату. Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 в судовому засіданні зазначив, що таке право має і дружина загиблого. Зазначене нічим не спростовано.
Таким чином, враховуючи те, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки вбачається спір про право. При цьому слід звернути увагу, що залишення заяви про встановлення факту проживання з батьком та перебування на його утриманні не позбавляє ОСОБА_1 гарантованого Конституцією України права на доступ до правосуддя, оскільки він в змозі захистити свої права в рамках позовного провадження. 
Інші доводи апеляційної скарги та відзиву на неї стосуються питань, які підлягають вирішенню під час розгляду по суті вимог заяви про встановлення факту.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про помилковість ухвали та постановлення її з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368,  375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єременко А. Л. залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Судді: