ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/222/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/972/24 Категорія: 304090000 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стельмаха Юрія Миколайовича на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.03.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 552699729 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора G6F9N23Q.
Відповідно до п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові Кредит на суму 28000,00 (двадцять вісім тисяч грн. 00 коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Таким чином, Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. 
Відразу після вчинених дій відповідачем, 15.03.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 28000,00 грн., на її банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з п. 3.2. кредитного договору кредит надається строком на 126 (сто двадцять шість) днів. Строк дії договору починається з моменту його укладення Сторонами. Відповідно до п. 3.4. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі - 365,00 % річних від суми кредиту за весь час користування, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. 
Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019, становить - 46124,56 грн., яка складається з наступного: 24274,26 грн., - заборгованість по кредиту; 21850,30 грн., - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 
31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. 
В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 
31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Тобто предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 87 від 03.07.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 46 124,56 грн. 
Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2022.
З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 03.07.2020, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 87. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 46124,56 грн.
17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 17/07/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. 
На підставі викладеного, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №552699729 від 15.03.2019 року у розмірі 46124,56 грн. та судові витрати.
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019 в розмірі 46 124,56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати у розмірі 2422,40 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належним чином було доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які вона не виконала в повному обсязі, тобто не здійснювала часткові та своєчасні погашення. 
В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 46124,56 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі адвоката Стельмаха Ю.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що позивачем не доведено факту отримання кредитних коштів відповідачем.
Крім того, не доведено факту відступлення права вимоги. Вказує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 року, боргові зобов`язання за кредитним договором від 15.03.2019 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору.
Також у апеляційній скарзі міститься заперечення на ухвалу суду, якою було відмовлено у витребуванні оригіналів доказів, оскільки подані копії містять суттєві недоліки. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» - адвокат Тараненко А.І. вказує, що посилання відповідача на недійсність платіжного доручення є необґрунтованим, оскільки платіжний документ містить усі необхідні реквізити для здійснення переказу коштів.
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи документ підписаний та виданий банком провайдером, а саме АТ КБ «Приватбанк», яке підтверджує факт перерахування коштів з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок боржника у розмірі 28 000,00 грн. від 15.03.2019 року.
Зазначає, що з урахування всіх додаткових угод до Договору факторингу №28/1118-01, він залишався чинним на момент укладення кредитного договору №552699729 від 15.03.2019, а відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до даного договору, дата передачі прав вимоги до ОСОБА_1 - 03.07.2020, тобто відступлення правочину відбулося з визначеним та з конкретним змістом вимог. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 552699729 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 28000,00 грн., строком на 126 днів, з відсотковою ставкою 365% річних.
Кредитний договір № 552699729 від 15.03.2019 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № G6F9N23Q було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів ; одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 15.03.2019 року 12:23:15 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Так», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відразу після вчинених дій, 15.03.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано грошові кошти в сумі 28000,00 грн. на банківську карту ОСОБА_1 , що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 28000,00 гривень.
Відповідно до договору факторингу №28/111801 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Отже, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
15 березня 2019 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем ОСОБА_1 договір 552699729, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 28 000, 00 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 68-70).
Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1. договору).
Відповідно до додаткової угоди до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року від 05.08.2020 року, укладеної між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони погодили алгоритм повернення права вимоги до боржників (а.с. 72 зворот).
Укладеною між даними сторонами додатковою угодою №1 від 10 серпня 2020 року, останні погодили викласти п. 5.2.4. договору факторингу в редакції даної угоди в питанні повідомлення боржників про відступлення права вимоги (а.с. 73).
Відповідно до Додаткової угоди №25 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від 21 жовтня 2020 року, укладеної між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сторони, дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції (а.с. 73 зворот - 74).
Згідно з додатковою угодою №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від 03 серпня 2021 року, укладеною між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року (а.с. 44).
Відповідно до додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. від 31 грудня 2020 року, укладеної між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. (а.с. 36-39).
Згідно з додатковою угодою №27 до договору факторингу №28/118-01 від 28.11.2018 року від 31 грудня 2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с. 30).
Відповідно до додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від 30 грудня 2022 року, укладеної між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони домовилися продовжити строк дії договору до 30.12.2022 року (а.с. 45).
17 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №17/07/24 (а.с. 63-66).
Відповідно до п. 1.1. цього договору, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною договору.
Звертаючись до суду із позовом, позивач стверджував, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019 року не погашена.
Щодо отримання боржником кредитних коштів
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що товариством не надано підтверджень того, що їй були надані кредитні кошти.
В матеріалах справи наявна довідка №07/2024 видана ПАТ КБ «Приватбанком», у якій міститься інформація про здійснену ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» операцію щодо перерахування коштів 15.03.2015 року в сумі 28 000, 00 грн. на карту НОМЕР_2 (а.с. 29).
Також, відповідно до платіжного доручення від 15.03.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 28 000, 00 грн. на картку НОМЕР_3 .
У той же час, спростовуючи належність даної картки відповідачу, остання надала до суду довідку за реквізитами, в якій зазначено, що у ОСОБА_1 наявна картка НОМЕР_6, рахунок НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_5 .
Колегія суддів, оцінюючи вказані докази, як на підтвердження доводів позивача, так і на їх спростування, доходить висновку, що ОСОБА_1 не надала переконливих доказів того, що кошти були зараховані на рахунок, який їй не належить. 
Та обставина, що наразі у боржника є в наявності картка з іншими реквізитами, не свідчить про те, що у 2019 році вона не мала картки з реквізитами на який було перераховано кредитні кошти.
Тобто належних, достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача щодо отримання нею кредитних коштів ОСОБА_1 до суду надано не було.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належала, дійшов обґрунтованого висновку про укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Щодо відступлення права вимоги за договорами факторингу
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» вказувало, що заборгованість за кредитним договором № 552699729 від 15.03.2019 року становить 46124,56 грн., з яких 24274,26 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 850,30 грн. сума заборгованості за відсотками, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).
Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 року передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно з пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року не було, і сторони не могли передбачити, що 15.03.2019 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.
Кредитний договір було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 15.03.2019 року, тобто вже після укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору про відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року, а тому у позивача відсутнє право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог позивача немає.
Таким чином, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, на які позивач посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, неправильно встановив фактичні обставини справи та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення даного спору і є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.
Щодо заперечення на ухвалу суду про відмову у витребуванні доказів у справі та заявленого клопотання про їх витребування судом апеляційної інстанції, то колегія суддів, враховуючи обсяг з`ясованих судом обставин та предмет позову, а саме стягнення заборгованості, а не визнання правочинів недійсними, вважає їх витребування недоцільним. 
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стельмаха Юрія Миколайовича - задовольнити.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1 судовий збір 3633,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді