ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/349/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/12522/24 Категорія: 	Ватажок - Сташинська А. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 березня 2025 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  

секретар Любченко Т.М. 

учасники справи: 
позивач – Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» 
представник позивача – Давиденко Віктор Юрійович
відповідач – ОСОБА_1 

особа, яка подала апеляційну скаргу, представник позивача – Давиденко Віктор Юрійович

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - Давиденка Віктора Юрійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання з розгляду справи призначено на 23 грудня 2023 року.
19 грудня 2024 року представник позивача надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відповідач сплатив борг за оплату житлово-комунальних послуг. У вказаній заяві просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та вирішити питання про повернення судового збору з державного бюджету у відповідності до ч. 2 ст. 255 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року заяву представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволено частково.
Закрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
В задоволенні заяви представника позивача в частині повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відмовлено.
Роз`яснено сторонам, що повторне звернення про заявлений предмет, з тих же підстав між тими самими сторонами не допускається.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що на момент постановлення ухвали суду між сторонами відсутній предмет спору, оскільки після пред`явлення позову відповідачем була погашена заборгованість. Представник позивача заявив відповідне клопотання про закриття провадження у справі, тому провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач погасив спірну заборгованість, яка була предметом позову після його пред`явлення до суду і провадження у справі було закрито з підстав п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, тому в даному випадку відсутні правові підстави для поверненя позивачу судового збору з державного бюджету у відповідності до положень ЗУ «Про судовий збір», як просив представник позивача в поданій до суду заяві про закриття провадження. Розподіл судових витрат, понесених позивачем має здійснюватися за його заявою відповідно до положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Давиденко В.Ю. просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року в частині розгляду питання про повернення судового збору позивачеві з державного бюджету. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити позивачу його вимоги в частині повернення судового збору з державного бюджету та вирішити питання про повернення судового збору позивачу, сплаченого при поданні апеляційної скарги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи в задоволенні заяви в частині вирішення питання про повернення судового збору, суд першої інстанції помилково вважав, що під час закриття провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає застосуванню ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Суд не врахував, що вказана стаття підлягає застосуванню в разі відмови позивача від позову. В даному випадку провадження було закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору, тому судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України у відповідності до положень ЗУ «Про судовий збір».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат в суді першої інстанції. 
З матеріалів справи, а саме ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року вбачається, що провадження у справі було закрито у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. При цьому в заяві про закриття провадження у справі (а.с. 39) представник позивача керуючись ч. 2 ст. 255 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» просив вирішити питання про повернення судового збору позивачу з державного бюджету. 
Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Частиною 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації – 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Статтею 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено такі ж положення як і в ч. 3 ст. ЗУ «Про судовий збір», що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації – 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. 
Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 цього Кодексу. 
З системного аналізу наведених норм вбачається, що судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем у разі відмови позивача від позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Під час вирішення питання про закриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що відповідач погасив спірну заборгованість, яка була предметом позову після його пред`явлення до суду, тому закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. Отже, позивач не підтримав своїх позовних вимог після задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
Позивач не оскаржив ухвалу суду в частині закриття провадження у справі, що свідчить про те, що він погодився з її мотивами, зокрема щодо визначення правової підстави для закриття провадження у справі – відсутність предмета спору.
В заяві про закриття провадження у справі питання про стягнення судових витрат з відповідача позивач не ставив, як не подавав і окремої заяви про це, тому висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для повернення позивачу судового збору з державного бюджету є обґрунтованим та відповідає вимогам Глави 8 ЦПК України щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про відмову в задоволенні заяви про повернення позивачу судового збору з бюджету України не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи відхиляються колегією суддів з підстав, зазначених вище, оскільки вони суперечать положенням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено порядок вирішення вказаного питання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Давиденка В.Ю. необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - Давиденка Віктора Юрійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
       
Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Судді