ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/6053/24 пров. № А/857/24594/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Шинкар Т.І., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Обрізко І.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року (головуючий суддя Гулик А.Г.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Львові у справі № 380/6053/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,  зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

20.03.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:  визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, починаючи з 01.02.2023 по 08.12.2023, з урахуванням сум виплаченої винагороди; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.02.2023 по день її фактичної виплати.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в позові відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Суд першої інстанції вказав, що посилання позивача на «аналогічний висновок» щодо питання виплати додаткової винагороди, а саме постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22 не є тотожним у справі, оскільки період, що оскаржується у справі № 260/3564/22, є періодом до внесення змін у постанову № 168 Кабінету Міністрів України. Суд першої інстанції зазначив, що позивач, вважаючи що додаткова винагорода повинна виплачуватися у розмірі 30000,00 грн помилково застосовує висновки щодо застосування норм права, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі №260/3564/22. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до наданих відповідачем наказів командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності № 69ад 03.02.2023, № 213ад від 04.04.2023,         № 282ад від 02.05.2023, № 365ад від 02.06.2023 виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 30000 грн здійснювалась позивачу протягом спірного періоду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня  2024 року та позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 30000 грн проводиться військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), здійснюється за наказом командира частини щомісячно пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань. Скаржник вказує, що положення абзацу 27 пункту 2 розділ Порядку 260 застосовуються з 01.06.2023 згідно пункту 4 Наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023, тобто до внесення відповідних змін. Скаржник зазначає, що нарахування та виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 в розмірі 30000 грн, здійснювалась не в повному обсязі у період з 01.02.2023 по 31.05.2023.
Враховуючи положення  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з  ст.242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам  статті 242 КАС України  відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 2018 по 08.12.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та був звільнений наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 08.12.2023 № 257. Після звільнення з військової служби позивачу стало відомо, що за час проходження військової служби відповідачем з 01.02.2023 по день звільнення зі служби додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», нарахована та виплачена пропорційно в розрахунку на місяць.
15.12.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити у повному розмірі додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень з дня припинення виплати до дня звільнення, та повернути заборгованість за минулий період.
Відповідач листом № 71/1/124 від 02.02.2024 повідомив позивача, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 виплата винагороди у розмірі 30 000 гривень з 01.02.2023 до дня виключення зі списків військової частини виплачувалася військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання, згідно із бойовими наказами (розпорядженнями) у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань при наявності підтверджуючих документів щодо участі у бойових діях, виконання бойових (спеціальних) завдань.
Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
На виконання приписів частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ).
Так, положеннями статті 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
В силу норм абзацу 1 частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
За змістом пункту 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міноборони від 07.06.2018 № 260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197) (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 Розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
З огляду на наведені вище норми Порядку № 260 винагорода належить до додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується для стимулювання їх в досягненні високих результатів у службовій діяльності.
Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 (далі – Постанова №168) , якою передбачено виплату додаткової винагороди на період дії воєнного часу.
У редакції Постанови № 168 (від 28.02.2022) розмір додаткової винагороди для військовослужбовців Збройних Сил України (крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів) був визначений у фіксованому розмірі - 30 000 гривень щомісячно.
На момент виникнення спірних правовідносин до Постанови № 168 внесені зміни зокрема: - в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; - доповнено постанову пунктом 2-1, яким установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Отже, приписами Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважено керівників державних органів визначати не тільки порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також її розмір (в розмірі до 30000 грн).
Так, наказом Міноборони від 25.01.2023 № 44 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 177/39233), Порядок № 260 доповнено новим розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Згідно з пунктами 2, 4 Розділу XXXIV Порядку № 260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується, зокрема, у розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пунктів 8, 9 Розділу XXXIV Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
До того ж, положення пункту 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 лише конкретизують та визначають порядок та умови виплати такої додаткової винагороди у вигляді здійснення виплати військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), в розрахунку на місяць, однак лише пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань.
Системний аналіз положень Постанови № 168 та Розділу XXXIV Порядку № 260 дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що вони не суперечать одне одним, оскільки цією постановою делеговано Міноборони визначити не тільки порядок і умови виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, а також її розмір.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, Міноборони не вийшло за межі положень Постанови № 168 і встановленими умовами не обмежило прав військовослужбовців, оскільки зазначеним Порядком № 260 деталізовані загальні підходи щодо виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, запровадженої Постановою №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у розмірі до 30000,00 гривень.
Щодо  аргументів апеляційної скарги в частині неправильних висновків суду про відмову в позові за період з  01.02.2023 по 31.05.2023 з врахуванням внесених у Порядку №260 змін згідно наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023 то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Аналіз вимог Порядку №260 у період, який позивач оспорюю за вимогами апеляційної скарги, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що у такому питання нарахування спірної додаткової нагороди законодавчих змін не зазнало. 
Так,  п.2 розділу ХХХІV  Порядку №260 щодо виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану в редакції на 31.01.2023 зазначав, що на період дії воєнного стану  військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів  України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у  таких розмірах: 30  000 гривень – військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).
Зазначений п.2 розділу ХХХІV  Порядку №260 законодавчих змін не зазнав і у зв`язку з прийняттям Наказу Міністерства оборони №566 від 26.09.2023, а відтак аргументи апеляційної скарги суд вважає безпідставними.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць у спірний період виникало у позивача за умови виконання ним бойового (спеціального) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
Так, як це правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до наданих відповідачем наказів командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності № 213ад від 04.04.2023, № 282ад від 02.05.2023, № 365ад від 02.06.2023, виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 30  000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань здійснювалась позивачу протягом спірного періоду на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Витягами з додатку №1:
№213ад від 04.04.2023 позивачу нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168  з 23.03.2023 по 31.03.2023;
№ 282ад від 02.05.2023 позивачу нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168  з 01.04.2023 по 13.04.2023;
№ 365ад від 02.06.2023 позивачу нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168  з 11.05.2023 по 31.05.2023.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що а ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі позивач не зазначив, що у спірний період (лютий 2023, з  01.03.2023 по 22.03.2023, з 14.04.2023 по 10.05.2023), окрім того, що ним не оспорюється, він виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), а відповідачем протиправно таке виконання не зафіксовано у бойовий наказах (бойових розпорядженнях),  що унеможливлює зобов`язання відповідача провести виплату позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач здійснював виплату додаткової винагороди в повній відповідності з вимогами законодавства.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з відсутністю підстав для здійснення нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за спірний період, з урахуванням сум виплаченої винагороди, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.02.2023 по день її фактичної виплати.
Слід зазначити, що незважаючи на встановлений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до частини 1  статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, що стосується періоду з 01.06.2023 по 08.12.2023, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції. 
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції  про відсутність підстав для покладення на Військову частину НОМЕР_1 обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 у розмірі 30000 грн починаючи з 01.02.2023 по 31.05.2023, з урахуванням сум виплаченої такої винагороди.
Частиною 2  статті 6 КАС України  та  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»  передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави відмови у позові, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі №380/6053/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко