УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 січня 2025 року
м. Київ
справа № 583/379/24
провадження № 51 - 5687 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах  засудженого ОСОБА_5 , на вирок Охтирського районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року,
встановив:
За вироком Охтирського районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 415 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 400 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 8 727,52 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення судових інженерно-транспортних експертиз.
За вироком суду, солдат ОСОБА_5 10 жовтня 2023 року близько 04:10 год керував технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний військовий номер НОМЕР_1 , зі спареним великокаліберним кулеметом. Рухаючись по тимчасовому дерев`яному мосту через річку Ворскла біля с. Климентове Охтирського району Сумської області, зі сторони м. Тростянець в бік м. Охтирка, ОСОБА_5 проявив злочинну недбалість, діючи всупереч п.п. 2.3. (б), п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що зобов`язують бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Так ОСОБА_5 , не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, враховуючи дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив виїзд транспортного засобу за межі річка Ворскла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний військовий номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 загинув на місці події, причиною його смерті стало утоплення. Таким чином, допущені ОСОБА_5 порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 415 КК, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілого.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року вирок місцевого суду змінено в частині призначення покарання.
ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 415 КК до покарання у виді службового обмеження строком на 1 рік, із відрахуванням в дохід держави 10 % із суми його грошового забезпечення. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення, в частині вирішення цивільного позову визначити розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 грн. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували усіх даних про особу засудженого, який має на утриманні двох неповнолітніх доньок, яких він виховує самостійно, оскільки рідна мати дітей померла, а також у обвинуваченого батики пенсіонери, які потребують допомоги.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 415 КК за обставин, установлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі, на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому діяння, в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується тверджень сторони захисту про невмотивованість рішення місцевого суду про стягнення на користь потерпілої 400 000 грн моральної шкоди та доводів його касаційної скарги про зменшення суми моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки позивач, яка є потерпілою, була матір`ю загиблого ОСОБА_7 , їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю сина.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під час визначення розміру відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції повністю дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_6 , заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував глибину страждань потерпілої (душевних, емоційних, моральних), які вона перенесла і продовжує переносити, психологічний дискомфорт з приводу смерті її сина, відчуття втрати безпеки та інші обставини провадження, дійшов до вмотивованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення на її користь 400 000 грн моральної шкоди, навівши докладні мотиви свого рішення.
З вказаними висновками обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції та відхиляючи доводи сторони захисту щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла у зв`язку з непоправною втратою сина, тяжкості вимушених змін у її житті та характеру немайнових втрат.
На переконання суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої із ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останньої.
Підстав для зміни або скасування судових рішень у цій частині, колегія суддів не вбачає.
Верховний Суд погоджується з висновками місцевого й апеляційного судів та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими і обґрунтованими та за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, в них наведено мотиви, з яких виходили суди та положення закону якими вони керувалися при постановленні рішень. 
Беручи до уваги вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах  засудженого ОСОБА_5 , на вирок Охтирського районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3