У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 березня 2025 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 629/5253/21
провадження № 51-622ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_5 
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 рокукримінальне провадження № 12021221110000503 від 16 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 Кримінального кодексу України (далі - КК України), закрито на підставі п. 5, ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку із смертю обвинуваченого.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду від 22 жовтня 2024 року без змін.
Суди попередніх інстанцій визнали встановленим, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду за сумісництвом начальника лінійної дільниці № 14 ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» у період з 04 червня 2018 року по 08 вересня 2020 року, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави та, відповідно, суб`єктом декларування, в період з 01 січня до 01 квітня 2021 року умисно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування ухвал місцевого та апеляційного судів та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свою вимогу зазначає, що місцевий суд, у порушення вимог процесуального закону, визнавши винним ОСОБА_5 та закривши кримінальне провадження, фактично ухвалив два взаємовиключних рішення щодо однієї події кримінального правопорушення та одного обвинуваченого. Крім того, на переконання ОСОБА_4 , усі докази в кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою. Також, адвокат зазначає, що апеляційний суд на зазначені порушення увагу не звернув, не дослідив повторно докази, не надав вичерпних відповідей на доводи його апеляційної скарги і, залишаючи її без задоволення, своїх висновків не мотивував. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а судові рішення приписам ст. 370 КПК України. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій  у межах касаційної скарги.
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
 
Як убачається з долучених до скарги копій судових рішень, за результатами розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для реабілітації померлого та закрив провадження відповідно до п. 5, ч. 1 ст. 284 КПК України.
Таке рішення місцевий суд прийняв на підставі: показань свідка ОСОБА_6 ; копії наказу ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» № 68п від 05 червня 2018 рокупро те, що ОСОБА_5 за сумісництвом обіймав посаду начальника лінійної дільниці № 14; копії попередження про обмеження, обов`язки та заборони, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», антикорупційною програмою ДП ««Укрхімтрансаміак», копії наказу заступника директора з керівництва Придніпровським управлінням магістрального аміакопроводу від 17 лютого 2021 року № 76 про те, що посада начальника лінійної дільниці № 14 ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» входить до переліку посад, перебування на яких передбачає подання декларацій, з якими ОСОБА_5 був ознайомлений під підпис; копії повідомлення керівника управління проведення спеціальних перевірок та моніторінгу способу життя НАЗК від 09 вересня 2021 року № 47-07/67501-21 про те, що станом на 08 вересня 2021 року ОСОБА_5 не проходив етап реєстрації у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; інших письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Дослідивши зазначені докази та надавши їм оцінку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, як кожному окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку,  місцевий суд (з яким погодився і суд апеляційної інстанції) обґрунтовано виснував про факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, а відтак й відсутність підстав для реабілітації останнього та ухвалення виправдувального вироку.
Отже, твердження адвоката в касаційній скарзі з приводу постановлення місцевим судом двох взаємовиключних рішень, Суд відхиляє.
З огляду на викладене є нерелевантним посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 454/2705/19, у якій місцевий суд постановив обвинувальний вирок стосовно померлої особи, а не ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю обвинуваченого, як у цій  справі.
Доводи адвоката про недопустимість доказів у справі через здійснення досудового розслідування неуповноваженою особою були предметом перевірки судів попередніх інстанцій і як такі, що не знайшли свого підтвердження, визнані безпідставними.
Як видно з копій судових рішень, місцевий та апеляційний суди, на спростування цього доводу послалися на наявність у кримінальному провадженні відповідного доручення начальника відділення СВ Лозівського РВП ГУНП у Харківській області від 16 вересня 2021 року, яким старшому слідчому ОСОБА_7 доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021221110000503. 
Такий підхід відповідає висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 724/86/20. 
Апеляційний суд, як убачається з ухвали від 19 листопада 2024 року, ретельно перевірив доводи адвоката ОСОБА_4 , наведені в апеляційній скарзі, надав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши свій висновок щодо залишення скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5, ч. 1 ст. 284 КПК України, без змін.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується твердження в касаційній скарзі про недослідження апеляційним судом доказів, то Суд звертає увагу на те, що у разі, якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. Для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити ці докази, що, як видно з ухвали, і було зроблено під час апеляційного розгляду.
Отже, порушень приписів ч. 3 ст. 404 КПК України з боку суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, Суд не ставить під сумнів відповідність постановлених у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 судових рішень нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості (ст. 370 КПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_5 . 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                     ОСОБА_3