Справа № 308/3507/24

ПОСТАНОВА
 
                                     І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
16.12.2024                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до постанови суду, - 08.02.2024 року, о 11 год. 56 хв., водій ОСОБА_1 , на а/д Київ-Чоп, М-06 806 км, повторно протягом року, керував автомобілем марки «Mazda CX 7», н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування таким т/з, чим порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що заперечує фактичні обставини правопорушення та не згідний з протоколом. Зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст. 268, 280 КУпАП справу розглянуто за його відсутності, тому він не зміг надати пояснення, та також судом не було досліджено та враховано те, що станом на 08.02.2024 він успішно здав іспит на право керування ТЗ.
Щодо пропущеного строку вказує, що участь у суді першої інстанції не приймав, оскільки жодних повідомлень не отримував, про оскаржувану постанову дізнався після звернення до суду першої інстанції. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлені про розгляд справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, та ним подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Всупереч тверджень апеляційної скарги, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі наявні в матеріалах справи докази, та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , 08.02.2024 року, о 11 год. 56 хв., на автодорозі Київ-Чоп, М-06 806 км, повторно протягом року, керував автомобілем марки «Mazda CX 7», н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №034038 від 08.02.2024, з якого встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем марки «Mazda CX 7», н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом;
- відеозаписом, долученим до матеріалів судової справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу «Mazda CX 7», н.з. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_1 та встановлено, що він не має посвідчення водія, оскільки ще не отримав посвідчення водія (водій підтвердив відсутність у нього водійських прав, вказав, що здав іспит, однак посвідчення ще не отримав), у зв`язку із чим його було відсторонено від керування транспортним засобом, встановлено, що він вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, ознайомлено його із правами та обов`язками, складено протокол про адміністративне правопорушення та ознайомлено його із постановою та протоколом; 
- копією Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1400463 від 08.02.2024 з якої вбачається, що 08.02.2024 року о 12 год. 26 хв. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП, а саме порушив вимоги п. 10.11 ПДР України. Відомості про оскарження вказаної постанови матеріали справи не містять; 
- довідками інспектора з адмінпрактики та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.
Апеляційний суд відмічає, що всупереч тверджень апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
В діях ОСОБА_1 вбачається свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення.
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом не було досліджено та враховано те, що станом на 08.02.2024 він успішно здав іспит на право керування ТЗ, не заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на наступне.
Згідно довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП старшого лейтенанта поліції Д.Норожнової від 12.02.2024 (а.с. 6), слідує, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії не отримував.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Відповідно п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.
Отже, посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_1 успішно здав іспит на право керування ТЗ, не має значення для вирішення даної справи, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, а не з моменту здачі іспиту.
Щодо доводів апелянта про розгляд справи без його участі, то апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, вона неодноразово призначалася судом першої інстанції до судового розгляду, проте ОСОБА_1  не з`являвся у судові засідання, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.  ОСОБА_1  не з`явився до суду і апеляційної інстанції 18.10.2024, 04.11.2024, 16.12.2024, що в свою чергу свідчить про його самоусунення від захисту своїх прав. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, розгляд справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом, як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, слід зазначити, що хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутності ОСОБА_1 , він скористався своїм правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим мав можливість надати пояснення, та докази які не зміг надати в суді першої інстанції та не позбавлений можливості захищатись та доводити свою невинуватість.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії» Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються, вище дослідженими доказами, та розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Істотних порушень судом першої інстанції вимог КУпАП, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, із врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, місцевий суд вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 рокупро притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага