ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/5864/23 пров. № А/857/25190/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                         Довга О.І.,
суддя                                                            Глушко І.В.,
суддя                                                            Запотічний І.І.

секретар судового засідання                              Слободян І.М. 

за участю:
позивач                                                             ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 140/5864/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу  (головуючий Ксендзюк А.Я., м. Луцьк, письмове провадження), -
В С Т А Н О В И В:
05 квітня 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у Волинський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі – відповідач, ГУ НП у Волинській області), в якому просив:
1) визнати дії ГУ НП у Волинській області щодо видання наказу ГУНП по особовому складу від 02.03.2023 № 98 о/с в частині внесення змін до наказу ГУНП у Волинській області від 05.03.2021 № 66 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 протиправними, та скасувати його;
2) зобов`язати ГУ НП у Волинській області провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1996 по 01.06.1996 коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО (накази ГУНП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 №291 о/с дск) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах;
3) стягнути з ГУНП у Волинській області моральну шкоду у сумі 500000 гривень, визнавши протиправними дії відповідача щодо:
- видання наказу ГУНП у Волинській області від 02 03.2023 № 98 о/с в частині внесення змін до наказу ГУНП у Волинській області від 05.02.2021 №66 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 ;
- невнесення до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 трудового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.4996 по 01.06.1996 з коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО ( накази ГУНП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 № 291 о/с дск) згідно постанови Кабінеті Міністрів України від 17.07.1992 №393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах на користь ОСОБА_1 ;
4) встановити строк щодо надання суду звіту про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом начальника ГУНП у Волинській області від 05.03.2021 № 66 о/с   ОСОБА_1 , підполковника поліції, заступника начальника Іваничівського відділення Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області звільнено з органів Національної поліції України за п. 4 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію України» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Вислуга на день звільнення становить в пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 24 роки 06 місяців 03 днів, з них 19 років 02 місяці 05 днів служба в OBC, 05 років 03 місяців 28 днів - служба в поліції.
25.02.2023  позивач звернувся до ГУНП у Волинській області з запитом на отримання копії розрахунку вислуги років.
08.03.2023 позивач отримав від ГУНП у Волинській області лист від 02.03.2023 з додатками, а саме: розрахунковим листом за березень 2021, послужним списком ОСОБА_1 , розрахунком вислуги років, та витягом з наказу ГУНП у Волинській області від 02.02.2023 №98 о/с, в якому зазначено, що у зв`язку з службовою необхідністю внесено зміни до наказу №66 о/с від 05.03.2021, де абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчислені 24 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі зараховано: служба в ОВС - 19 років 02 місяці 05 днів, служба в поліції 05 років 03 місяці 28 днів» замінити на абзац «Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить - 24 роки 06 місяці 03 дні, час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів».
Позивач заявляв про порушення процедури при внесенні змін до наказу № 66 від 05.03.2021, так як на думку позивача розрахунок вислуги років проведений після видання наказу від 02.02.2023 №98 о/с, та такий перерахунок проведений за усною вказівкою та при проведенні перерахунку не було враховано довідку про його безпосередню участь в АТО.
Ухвалою суду від 30 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про зобов`язання ГУНП у Волинській області провести розрахунок вислуги років у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки   НОМЕР_1 з 16.02.1996 по 01.06.1996 коефіцієнтом 1 до 1, та часу залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО (накази ГУНП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 № 291 о/с дск) згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні в календарному обчисленні на пільгових умовах залишено без розгляду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у цій справі апеляційні скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду, в частині позовних вимог, та рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №140/5864/23 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у цій справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: 
-          ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року в частині залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки   НОМЕР_1 з 16 лютого 1996 року по 01 червня 1996 року з коефіцієнтом 1 до 1 скасовано; 
-          справу у цій частині направлено до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду; 
-          в іншій частині ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року залишено без змін.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди в частині розрахунку вислуги років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», відмовлено повністю.
Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував, що зарахування стажу в Національній поліції періоду (часу) роботи підлягає лише час роботи в державних органах (державна служба). Робота в навчальних закладах до таких не відноситься, а тому суд першої інстанції не вбачав підстав для зобов`язання відповідача провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 , зарахувавши до розрахунку час роботи з 16.02.1996 по 01.06.1996 з коефіцієнтом 1 до 1 відповідно до Постанови № 393.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Доводи скарги зводяться до того, що ГУНП у Волинській області свідомо і умисно не внесло до розрахунку вислуги років періоди служби, час в яких обчислюється на пільгових умовах. Зокрема, час залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО ( накази ГУНП у Волинській області від 26.08.2016 №261 о/с дск, від 29.09.2016 № 291 о/с дск) згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні. Наведене вважає протиправним, адже не відповідає трудовій книжці, оскільки згідно записів у ній (АВ 128140), з 16.02.1996 по 01.06.1996 позивач працював на посаді вчителя фізики і математики в Шкробівській загальноосвітній школі. 
Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі, що унеможливило учасникам судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримує з мотивів, викладених у ній.
Відповідач участь повноважного представника у розгляді справи не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача,  перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 05.03.2021 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України, що підтверджується копією трудової книжки   НОМЕР_1 .
Наказом начальника ГУНП у Волинській області від 03.03.2021 №66 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, з 05.03.2021.
З витягу з вищевказаного наказу слідує, що вислуга на день звільнення позивача становить в пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 24 роки 06 місяців 03 днів, з них 19 років 02 місяці 05 днів - служба в OBC, 05 років 03 місяці 28 днів - служба в поліції.
Наказом ГУНП у Волинській області від 02.02.2023 №98 о/с у зв`язку з службовою необхідністю внесено зміни до наказу №66 о/с від 05.03.2021, де абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчислені 24 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі зараховано: служба в ОВС - 19 років 02 місяці 05 днів, служба в поліції 05 років 03 місяці 28 днів» замінити на абзац «Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить - 24 роки 06 місяці 03 дні, час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів».
Судом при розрахунку вислуги років для призначення пенсії, встановлено, що вислуга років станом на 04.02.2021 для обчислення пенсії становить 26 років 11 місяців 07 днів, однак відповідачем не враховано до трудового стажу для розрахунку вислуги років період роботи з 16.02.1996 по 01.06.1996 на посаді вчителя в Шкробівській загальноосвітній школі І-ІІ ступеня.
Зі згаданим вище Наказом позивач не погодився, відтак звернувся в суд з позовом.
Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом при розрахунку вислуги років для призначення пенсії позивачу встановлено, що вислуга років станом на 04.02.2021 для обчислення пенсії становить 26 років 11 місяців 07 днів, однак відповідачем не враховано до трудового стажу для розрахунку вислуги років період роботи з 16.02.1996 по 01.06.1996 на посаді вчителя в Шкробівській загальноосвітній школі І-ІІ ступеня.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі Закон - №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до ст.1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):
а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;
ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
В силу ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається, зокрема: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;
б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Пунктом «и» частини першої статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
Відповідно до ст.17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ КМУ прийнято постанову від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Порядок №393).
У свою чергу, абзацом 12 пункту 1 Постанови № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони.
Аналіз положень пункту «и» частини першої статті 17 Закону №2262-XII, абзацу 12 пункту 1 Постанови №393, пункту 5 Положення, пунктів 8, 9 розділу І та пунктів 17-19 розділу ІІ Порядку №384 дає підстави суду дійти висновку, що вказаними нормами права визначено за особою, у разі її переходу на службу до Національної поліції право на зарахування до стажу в Національній поліції, періоду (часу) роботи в державних органах. При цьому, суд констатує, що таке право закріплене в Законі №2262-XII та Положенні, порядок його підтвердження та обчислення - у Постанові №393.
При цьому, суд враховує, що за приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (зі змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 21.02.1996 у період з 16.02.1996 по 01.06.1996 позивач працював на посаді вчителя фізики і математики у Шкробівській загальноосвітній школі І-ІІ ступеня.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Частиною другою статті 1 Закону №889-VIII визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Крім того, відповідно до пункту п`ятнадцятого частини третьої статті 3 Закону №889-VIII дія цього закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами (комунальний заклад освіти також не підпадає під поняття державної служби).
Відповідно до пункту п`ятнадцятого частини третьої статті 3 Закону №889-VIII дія цього закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами (комунальний заклад освіти також не підпадає під поняття державної служби).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зарахування стажу в Національній поліції періоду (часу) роботи підлягає лише час роботи в державних органах (державна служба). Робота в навчальних закладах до таких не відноситься, підстав для зобов`язання відповідача провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 , зарахувавши до розрахунку час роботи з 16.02.1996 по 01.06.1996 з коефіцієнтом 1 до 1 відповідно до Постанови №393.
Поряд з цим, в контексті доводів позивача про протиправне невключення до розрахунку вислуги років періоди служби, час в яких обчислюється на пільгових умовах, зокрема, час залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО, згідно постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 з коефіцієнтом 1 день за 3 дні, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно постанови Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.04.2024 у цій справі скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року лише в частині залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Волинській області провести розрахунок вислуги років ОСОБА_2 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 393 та внести до розрахунку трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1  з 16 лютого 1996 року по 01червня 1996 року з коефіцієнтом 1 до 1. Саме в цій частині позовних вимог справу було направлено для продовження розгляду.
Водночас, в іншій частині, щодо вимог про невключення до розрахунку вислуги років періоди служби, час в яких обчислюється на пільгових умовах, зокрема, час залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в АТО, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року – залишено без змін. Тому, судом першої інстанції цілком обґрунтовано не взято до уваги такі вимоги позивача при прийнятті  оскарженого рішення.
Щодо аргументів ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції розгляд справи було проведене без його участі, та відповідно позбавлено позивача права на  слухання та справедливий суд, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у цій справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було розглянуто клопотання позивача про розгляд справи за участю сторін, та надано аргументовану відмову у його задоволенні.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В:  
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №140/5864/23  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено  15.01.25