ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 753/8006/20
провадження № 61-11590св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтований тим, що 23 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Центр» (далі - ПАТ «КБ «Центр»), правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_2 укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 230211/6-КЮ, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 2 000 000,00 грн. 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про відновлювальну кредитну лінію, 23 лютого 2011 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на праві приватної власності, що посвідчувалось свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року. 
У зв`язку із невиконанням умов договору про відновлювальну кредитну лінію та наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», позивач, керуючись умовами договору, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого статтею 36 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення на предмет іпотеки. 
Витягом з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що запис щодо права власності за ПАТ КБ «Центр» було внесено 30 травня 2014 року, рішення № 6684545. 
У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про держану реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ КБ «Центр». 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. 
15 лютого 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 серпня 2014 року. Зобов`язано Міністерство юстиції України виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року № 6684545. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року змінено, підстави для задоволення позовних вимог викладені в мотивувальній частині цієї постанови. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін. 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» задавлено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, провадження у справі закрито. 
Проте, після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 13 липня 2017 року ОСОБА_2 вніс зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно та 20 вересня 2017 року вчинив фраудаторний правочин, в результаті якого нерухоме майно без волі позивача вибуло з його власності. 
Оскільки позивач є власником спірного майна, яке вибуло з його володіння поза його волею, він має право на його витребування.
На підставі викладеного, позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на свою користь нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати Міністерство юстиції України та органи держаної реєстрації прав на нерухоме майно, державних реєстраторів здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року позов ПАТ «МТБ Банк» задоволено частково. 
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 215 кв. м згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 121838580000 та передано його ПАТ «МТБ Банк». В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на спірну квартиру у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору № 230211/6-КЮ та наявності заборгованості перед ПАТ «КБ «Центр», керуючись умовами договору іпотеки № 98 від 23 лютого 2011 року, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого статтею 36 Закону України «Про іпотеку», та на підставі договору іпотеки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно з якому право власності банка зареєстровано 30 травня 2014 року, відповідно до рішення № 14965353. 
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 826/19487/14, на підставі яких ОСОБА_2 вніс зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірну квартиру скасовано, що свідчить про те, що спірна квартира вибула із законного володіння позивача без його волі. 
Позивач втратив право власності на спірне нерухоме майно на підставі судового рішення, яке надалі було скасоване Верховним Судом, тобто, спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача без його волі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14, постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 405/7000/18. 
Суд встановив, що ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на квартиру № 102 на підставі рішення державного реєстратора Сидорчука А. В. на виконання наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року за № 607/5. 
Відчуження спірної квартири було здійснено на підставі судового рішення, яке було скасоване, не породжувало жодних правових наслідків, а тому майно вибуло з володіння позивача ПАТ «МТБ Банк» поза його волею і може бути витребувано від набувача, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року у справі № 907/544/14, згідно з яким, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року та постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року прийняті у справі № 826/19487/14, як підстави для задоволення позову ПАТ «МТБ Банк» та дійшов передчасного висновку, що позивач втратив право власності на спірне нерухоме майно на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване Верховним Судом, тобто, спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача без його волі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14, постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 405/7000/18. 
Суд першої інстанції не дослідив зміст постанови від 15 лютого 2017 року, згідно з якої ПАТ «КБ «Центр» як іпотекодержатель мав право повторно звернутися до органу державної реєстрації із заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру на підставі договору іпотеки у позасудовому порядку, з дотриманням встановленої договором та законом процедури, а також не дослідив тієї обставини, що ПАТ «КБ «Центр» протягом 2016-2017 років не міг надати докази простроченої заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр». 
Суд неналежно дослідив лист іпотекодержателя ПАТ «КБ «Центр» № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, копія якого надійшла до суду на виконання ухвали від 15 березня 2021 року від Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради, вх. №25813 від 14 квітня 2014 року, що свідчить про належність, допустимість та достовірність цього доказу. 
Суд вказав, що посилання третьої особи ОСОБА_2 на лист ПАТ «КБ «Центр» № 20-148-1/Ю від 14 вересня 2017 року, виданого головою правління ПАТ КБ «Центр» Климовичем І. Л., в якому останній просив вилучити з Державного реєстру речових прав щодо наявної іпотеки та заборон на відчуження нерухомого майна, яке передане в іпотеку ПАТ «КБ «Центр» на підставі договору іпотеки № 98 від 23 лютого 2011 року суд до уваги не бере, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що цей лист не підписувався жодною посадовою особою ПАТ КБ «Центр» та не був зареєстрований в ПАТ «КБ «Центр», що вбачається з нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 . 
Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що цей лист не підписувався жодною посадовою особою ПАТ «КБ «Центр» та не був зареєстрований в ПАТ «КБ «Центр» лише на підставі пояснень ОСОБА_3 , викладених в нотаріально завіреній заяві від 27 вересня 2021 року, яка у розумінні статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не є доказом у цій справі та є недопустимим і недостовірним доказом одночасно. 
ОСОБА_3 не є учасником справи, не є представником учасника справи, не є свідком у справі, тобто, не є особою, яка відповідно до цивільно-процесуального закону наділена правом подавати до суду процесуальні документи, надавати пояснення, заперечення, міркування тощо. 
Заява ОСОБА_3 від 27 вересня 2021 року у розумінні статті 78 ЦПК України є недопустимим доказом у цій справі, оскільки одержана судом з порушенням порядку, встановленого статтями 83,175,176 ЦПК України.
06 вересня 2017 року було виконано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, а ОСОБА_2 лише повернув собі у власність спірну квартиру, втрачену внаслідок неправомірних дій іпотекодержателя та державного реєстратора, а не набув право власності на спірну квартиру за рішенням суду, яке надалі було скасовано.
Позивач ПАТ «МТБ Банк» не довів своє право власності на спірну квартиру, а суд першої інстанції задовольнив віндикаційний позов без встановлення цих обставин, та не зазначив, чи перебувала спірна квартира у володінні ПАТ «МТБ Банк» на час звернення із позовною заявою до суду. Тобто, за наявних у справі доказів, ПАТ «МТБ Банк» не є особою, яка мала право звертатися до суду з віндикаційним позовом про витребування спірної квартири від добросовісного набувача ОСОБА_1 відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2023 року ПАТ «МТБ Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, просить її скасувати, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 рокузалишити в силі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, від 28 квітня 2021 року у справі 405/7000/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 715/841/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 757/47800/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 179/1114/19, від 19 січня 2022 року у справі № 367/3254/15-ц, від 30 червня 2022 року у справі № 461/6489/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 716/633/21, від 07 березня 2023 року у справі № 712/11348/19, від 24 травня 2023 року у справі № 367/3254/15-ц, від 31 травня 2023 року у справі № 369/12149/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 462/3563/19.
06 вересня 2017 року право власності ПАТ «МТБ Банк» на спірну квартиру було скасовано державним реєстратором Осиповичем І. В. на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/19487/14 за зверненням ОСОБА_2 . Таким чином, квартира АДРЕСА_1 вибула з власності ПАТ «МТБ Банк» поза його волею на підставі рішення суду. 
29 травня 2018 року постановою Великої Палати Верховного Суду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва та Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/19487/14 скасовано, а провадження у справі закрито. Отже рішення, на підставі яких зазначене майно вибуло з власності позивача, були скасовані та на час ухвалення рішення судом першої інстанції, як і на цей час не існує спору чи рішення, яке б набрало законної сили, яким би було скасовано реєстраційну дію щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «МТБ Банк».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_1 вибула з власності ПАТ «МТБ Банк» поза його волею на підставі рішення суду, яке надалі було скасовано, а отже майно вибуло з володіння позивача поза його волею і може бути витребувано від набувача. Проте, Київський апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції неправильно визначився із специфікою правовідносин, та хибно кваліфікував ці правовідносини, суд апеляційної інстанції вийшов за межі розгляду справи, предмету та підстав заявлених позовних вимог та не врахував судову практику Верховного Суду.
За статтею 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Цей висновок був неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду. Однак це було проігноровано судом апеляційної інстанції, який не розібрався із характером спірних правовідносин, та їх суттю, фактично побудувавши мотивувальну частину оскаржуваної постанови на позиції третьої особи ОСОБА_2 , викладеної у відзиві, та за відвертого ігнорування позиції позивача та фактичних обставин справи.
Віндикаційний позов був заявлений колишнім власником ПАТ «МТБ Банк» про витребування свого майна, яке вибуло з власності банку поза його волею, з чужого володіння, тому інститут застави/іпотеки не має жодного відношення до цієї справи. Отже, на намаганні перекрутити фактичні обставини справи, пов`язати з іпотечними правовідносинами та заявою, підписану нібито іпотекодержателем ПАТ «КБ «Центр» 14 вересня 2017 року на відчуження іпотечного майна та хибному тлумаченні правовідносин побудована позиція суду апеляційної інстанції.
Предметом цього позову є вимога ПАТ «МТБ Банк»про витребування майна з чужого незаконного володіння з тієї підстави, що це майно вибуло із власності банку поза його волею, на підставі судового рішення, яке було скасовано. При розгляді цієї категорії справ, дослідженню піддягає обставина у який спосіб майно вибуло з володіння власника та чи була на те його воля.
Оскільки майно вибуло з власності банку на підставі рішення, яке надалі було скасоване, тобто поза його волею, банк має право витребувати своє майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужено.
Таким чином, при розгляді цієї категорії справ, дослідженню піддягає обставина у який спосіб майно вибуло з володіння власника та чи була на те його воля. Кількість та спосіб відчуження майна після такого вибуття, особа останнього набувача не мають вирішального значення при розгляді цієї категорії справ, оскільки у випадку вибуття майна з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами. Проте ці висновки Верховного Суду були проігноровані судом апеляційної інстанції, чим порушені норми статті 263 ЦПК України.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ПАТ «КБ «Центр» припинено, а його правонаступником вказано ПАТ «МТБ Банк». Таким чином, усі майнові права та обов`язки переходять до юридичної особи, яке приєднує до себе іншу юридичну особу. Відповідно до пункту 1.1 Статуту ПАТ «МТБ Банк», затвердженого рішенням спільних загальних зборів акціонерів ПАТ «МТБ Банк» та ПАТ КБ «Центр» та погодженого Національним банком України 29 листопада 2018 року, ПАТ «МТБ Банк»є правонаступником щодо всього майна, грошових коштів, прав та обов`язків ПАТ «КБ «Центр», зареєстрованого Національним банком України 14 червня 2010 року за № 334, у зв`язку з реорганізацією ПАТ КБ «Центр» шляхом приєднання до ПАТ «МТБ Банк»за спрощеною процедурою. Таким чином, твердження суду апеляційної інстанції про відсутність у ПАТ «МТБ Банк»права звертатись до суду та не доведення факту правонаступництва є неспроможним та таким, що не узгоджується з нормами чинного законодавства. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання, правонаступником є лише одна особа, і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
Щодо посилання суду апеляційної інстанції про недоведення права власності за ПАТ «КБ «Центр», то ці обставини спростовуються матеріалами справи, в яких наявний не лише Витяг про право власності на спірну квартиру за ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують факт права власності на квартиру за ПАТ «КБ «Центр», а й матеріали реєстраційної справи, які підтверджують право власності за банком з 2014 року на спірну квартиру. 
Крім того, що цей висновок суду апеляційної інстанції суперечить висновку, зробленому самим же апеляційним судом у цій постанові: «23 лютого 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 230211/6-КЮ від 23 лютого 2011 року, ОСОБА_2 надав квартиру № 102 в іпотеку ПАТ «КБ «Центр», на умовах встановлених договором іпотеки №298. 06 серпня 2014 року іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на предмет іпотеки (квартира № 102 ) у позасудовому порядку на підставі договору іпотеки, згідно рішення державного реєстратора Сидорчука А. В. №214965353, номер запису: 6684545». Отже, вказане виходить за межі предмету та підстав заявленого ПАТ «МТБ Банк» позову. 
Предметом цього позову є вимога ПАТ «МТБ Банк»про витребування майна з чужого незаконного володіння з тієї підстави, що спірне майно вибуло із власності банку поза його волею, на підставі судового рішення, яке було скасовано. При розгляді цієї категорії справ, дослідженню піддягає обставина у який спосіб майно вибуло з володіння власника та чи була на те його воля.
На цей час не існує спору чи рішення, яке б набрало законної сили, яким було скасовано реєстраційну дію щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за банком.
Позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права, оскільки спірне майно вибуло з власності банку поза його волею на підставі судового рішення, яке надалі скасовано, тому рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року є законним, обґрунтованим та ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права, а оскаржувана постанова побудована на хибному розумінні інституту права власності та інституті майнової застави, невірному тлумаченні цих правовідносин та суд апеляційної інстанції вийшов за межі розгляду справи, предмету та підстав заявлених позовних вимог, за безпідставного неврахування судової практики Верховного Суду, та порушив принцип об`єктивності і неупередженості при розгляді справи.
Аргументи інших учасників справи
У вересні 2023 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що після 30 квітня 2016 року Міністерство юстиції України не є суб`єктом державної реєстрації і не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій, тому з 2016 року державні реєстратори не перебувають у трудових відносинах з Міністерством юстиції України.
У вересні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що апеляційний суд дослідив обставини справи та наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та навів у рішенні мотиви з яких певні докази взяті до уваги, а певні докази відхилені, та дійшов обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи наявні докази, що ПАТ «КБ «Центр» висловив волю на вибуття спірної квартири з його володіння як іпотекодержателя, та відсутні докази, що ПАТ «МТБ Банк» є законним власником спірної квартири, та що мав право звертатися до суду саме з віндикаційним позовом.
У вересні 2023 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що апеляційний суд був зобов`язаний перевірити доводи ОСОБА_1 , що ПАТ «МТБ Банк» не є законним власником спірної квартири з огляду на те, що ПАТ «КБ «Центр» не передавав та не міг передати будь-які права на спірну квартиру до ПАТ «МТБ Банк», оскільки станом на час приєднання не був власником будь-яких прав на цю квартиру та не вчиняв жодних дій щодо їх поновлення.
Таким чином, у ПАТ «МТБ Банк» відсутнє порушене законне право щодо спірної квартири, тому позивач не мав права звертатися з віндикаційним позовом до ОСОБА_1 .
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченоїпунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 лютого 2011 року між ПАТ «КБ «Центр», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію № 230211/6-КЮ, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 2 000 000,00 грн. 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про відновлювальну кредитну лінію, 23 лютого 2011 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на праві приватної власності, що посвідчувалось свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року.
У зв`язку із невиконанням умов договору про відновлювальну кредитну лінію та наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», позивач, керуючись умовами договору, шляхом позасудового врегулювання, передбаченого статтею 36 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення на предмет іпотеки. 
Право власності банка зареєстровано 30 травня 2014 року, рішення № 6684545, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про держану реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ КБ «Центр». 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. 
15 лютого 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 серпня 2014 року № 14965353 та зобов`язано Міністерство юстиції України виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року № 6684545. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року змінено, підстави для задоволення позовних вимог викладені в мотивувальній частині цієї постанови. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін. 
28 липня 2017 року ПАТ «МТБ Банк» звернувся із касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року. 
Рішення, на підставі якого ОСОБА_2 вніс зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірну квартиру було скасовано, що свідчить про те, що спірна квартира вибула із законного володіння позивача без його волі. 
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно: 06 вересня 2017 року право власності ПАТ КБ «Центр» на квартиру АДРЕСА_1 скасовано, відомості внесено до реєстру (індексний номер рішення 36933179); 19 вересня 2017 року обмеження ПАТ КБ «Центр» на зазначену квартиру було припинено та відомості внесено до реєстру (індексний номер рішення 37148021) на підставі листа від ПАТ КБ «Центр» від 14 вересня 2017 року № 20-148-1/Ю; 19 вересня 2017 року припинено іпотеку на зазначене нерухоме майно на підставі листа від ПАТ КБ «Центр» від 14 вересня 2017 року № 20-148-1/Ю, внесено відомості до реєстру (індексний номер рішення 37163282); 20 вересня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було передано від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2017 року № 3186. Внесено відомості до реєстру приватним нотаріусом Саєнко О. О. (індексний номер рішення 37184059); 26 вересня 2017 року право власності на зазначену квартиру передано від  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2017 року № 3254. Внесено відомості до реєстру приватним нотаріусом Саєнко О. О. (номер запису про право власності 22535407); 26 вересня 2017 року приватним нотаріусом Саєнко О. О. було зареєстровано іпотеку № 3256. Іпотекодавець ОСОБА_5 передала іпотекодержателю ОСОБА_1 квартиру згідно з договором позики грошових коштів (номер запису про іпотеку 22535740); 26 вересня 2017 року на квартиру було накладено обтяження (обтяжувач ОСОБА_1 ); 12 грудня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було передано від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Внесено відомості до реєстру приватним нотаріусом Саєнко О. О., індексний номер: 38676019, (номер запису про право власності (23884671). 
Постановою Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» задавлено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, провадження у справі закрито.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
ЦК України передбачено як один із способів захисту порушених прав віндикація або реституція.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Приписи статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконної володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження
№ 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Таким чином, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження
№ 14-270цс19), відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 04 вересня 2008 року № 16-690/к487, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 грудня 2009 року, серія та номер: САС № 861670 . 
23 лютого 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 лютого 2011 року № 230211/6-КЮ, ОСОБА_2 надав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ПАТ «КБ «Центр», на умовах встановлених договором іпотеки № 98. 
06 серпня 2014 року іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» набув право власності на предмет іпотеки (квартира № 102 ) у позасудовому порядку на підставі договору іпотеки, згідно з рішенням державного реєстратора Сидорчука А. В. № 14965353, номер запису: 6684545. 
У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної реєстраційної служби про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про держану реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ КБ «Центр». 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. 
15 лютого 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 серпня 2014 року № 14965353 та зобов`язано Міністерство юстиції України виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2014 року № 6684545. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року змінено, зазначено, що підстави для задоволення позовних вимог, викладені в мотивувальній частині цієї постанови.  
Адміністративні суди встановили, що рішення від 06 серпня 2014 року № 14965353 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру № 102 за ПАТ «КБ «Центр» є протиправним з огляду на те, що: іпотекодержатель не надіслав іпотекодавцю ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання; іпотекодавець не отримував цих вимог; іпотекодержатель не виконав умови правочину, з якими закон та договір пов`язував можливість проведення державної реєстрації прав на квартиру №102 , а саме не встановив вартість квартири № 102 на момент набуття. 
Під час розгляду справи № 826/19487/14 ПАТ «КБ «Центр» з 15 березня 2016 року до 13 липня 2017 року, на вимогу суду, не подав розмір простроченої заборгованість ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Центр» за кредитним договором № 230211/6-КЮ, як факт іпотечного випадку. 
Постановою Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» задавлено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, провадження у справі закрито.
З матеріалів реєстраційної справи № 121838580000, яка надійшла до суду першої інстанції 14 квітня 2021 року разом із супровідним листом Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради від 09 квітня 2021 року № 074/07/1-1035,
вх. № 25813 від 14 квітня 2021 року вбачається, що заявник ПАТ «КБ «Центр» не усунув обставин, які стали підставою для зупинення розгляду заяви № 6820190 від 30 травня 2014 року, згідно з рішенням державного реєстратора Сидорчука А. В. від 16 червня 2014 року № 13797365, оскільки документ, що подано заявником на підтвердження отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, повідомлення «Укрпошта», не містить відмітки про вручення і не містить підпису іпотекодавця. 
Крім того, іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» у період з 15 лютого 2017 року до 14 вересня 2017 року не скористався правом повторно звернутися до органу державної реєстрації із заявою про реєстрацію квартири № 102 на свою користь, якщо мав докази простроченої заборгованості ФОП  ОСОБА_2 перед банком. 
На виконання ухвали суду першої інстанції із Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради, вх. №25813 від 14 квітня 2021 року надійшов лист
ПАТ КБ «Центр» № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, який міститься в матеріалах реєстраційної справи № 121838580000, по квартирі АДРЕСА_1 . 
В листі голова правління ПАТ «КБ «Центр» Климович І. Л. просив органи реєстрації припинити іпотеку та заборону на відчуження квартири № 102 , у зв`язку з виконанням зобов`язання. 
19 вересня 2017 року представник банку подав цей лист до органу державної реєстрації, а 20 вересня 2017 року іпотеку та заборону було припинено. Цією дією ПАТ «КБ «Центр» припинив правовідносини між іпотекодержателем
ПАТ «КБ «Центр» та іпотекодавцем ОСОБА_2 щодо предмета іпотеки (квартири № 102 ). 
У розумінні статті 17 Закону України «Про іпотеку» та статті 593 ЦК України лист № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року про припинення іпотеки та обтяжень на квартиру № 102 згідно з договором іпотеки № 98 від 23 лютого 2011 року є виявленням волі на вибуття з володіння ПАТ «КБ «Центр» квартири № 102 , яке було набуте іпотекодержателем 06 серпня 2014 року у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору, з огляду на те, що ПАТ «КБ «Центр» взагалі відмовився від будь-яких прав на квартиру № 102 як іпотекодержатель, що припиняє права іпотекодержателя навіть у випадках, передбачених статтею 23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, що кореспондується з приписами статті 593 ЦК України. 
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. 
Відповідно до частини третьої статті 593 ЦК України, у разі припинення права застави внаслідок виконаного забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. 
Іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр» склав лист № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року про припинення іпотеки та обтяжень на квартиру № 102 та подав цей лист до органу державної реєстрації, тобто, повернув право на предмет іпотеки іпотекодавцеві. 
Подальшими своїми діями ПАТ «КБ «Центр» підтвердив свою волю на вибуття прав на квартиру № 102 як власника та іпотекодержателя. 
29 листопада 2017 року представник ПАТ «КБ «Центр» Халабузарь В. В. отримав від приватного нотаріуса Гордієнко О. В. інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 105578372, згідно із якої банку було відомо про повернення права власності на квартиру № 102 ОСОБА_2 06 вересня 2017 року про вилучення записів про іпотеку та заборони на відчуження на підставі листа № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року, та про відчуження цієї квартири ОСОБА_2 
12 грудня 2017 року, усвідомлюючи всі ці обставини, на засіданні правління ПАТ «КБ «Центр» прийнято рішення про списання квартири № 102 з балансу банку згідно з Витягом, а вартість, за яку банк мав реалізувати спірну квартиру 2 207 280,41 грн була списана на витрати. 
15 грудня 2017 року фінансове управління ПАТ «КБ «Центр» виконало рішення правління ПАТ КБ «Центр» від 12 грудня 2017 року, а саме списала на витрати вартість квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується меморіальним ордером № 7387. 
Відповідно меморіального ордеру № 04 від 08 жовтня 2018 року вартість квартири № 102 , яка була списана ПАТ «КБ «Центр» 15 грудня 2017 року на витрати - правонаступник ПАТ «МТБ Банк» зарахував на позабалансовий рахунок. 
Ці обставини свідчать про виявлення волі ПАТ «КБ «Центр» на вибуття з його володіння прав на квартиру № 102 незалежно від скасованих 29 травня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду постанов нижчих судів адміністративної юрисдикції. 
Крім того, ПАТ «МТБ Банк» не надав обґрунтованих заперечень, що у період з 14 вересня 2017 року (подання листа ПАТ «КБ «Центр» №20-148-І/Ю та виключення запису про іпотеку та обтяження) до 15 грудня 2017 року (рішення правління ПАТ «КБ «Центр», протокол № 50 від 12 грудня 2017 року про списання з балансу квартири № 102 , меморіальний ордер № 7387 від 15 грудня 2017 року про списання вартості квартири на витрати) ПАТ «КБ «Центр» не висловив свою волю на вибуття з володіння іпотекодержателя будь-яких прав на квартиру № 102 . 
За відсутності такої волі, іпотекодержатель ПАТ «КБ «Центр», у період з 15 лютого 2017 року до 14 вересня 2017 року, за наявності простроченої заборгованості ФОП  ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Центр», міг повторно звернутися до органу реєстрації із заявою про реєстрацію права власності на квартиру № 102 у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору. 
В матеріалах справи відсутні докази, що ПАТ КБ «Центр» після подання органу державної реєстрації листа ПАТ КБ «Центр» № 20-148-І/Ю від 14 вересня 2017 року складеного головою правління Климовичем І. Л. та припинення на його підставі іпотеки щодо квартири № 102 звертався до Міністерства юстиції України, його територіальних органі або до суду, з метою оскарження рішення № 37163282 від 20 вересня 2017 року про припинення іпотеки; про поновлення права на іпотеку; щодо стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 230211/13-КЮ від 23 лютого 2011 року.
Встановивши, що факт скасування судових рішень Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/19487/14 29 травня 2018 року у зв`язку із зміною судової практики щодо юрисдикції в подібних спорах, якими було скасовано право власності на квартиру №  102 за ПАТ «КБ «Центр», не може бути безумовною підставою для задоволення позову ПАТ «МТБ Банк» з огляду на те, що позивач не довів, що є законним власником квартири № 102 , та не надав обґрунтованих заперечень щодо волі ПАТ «КБ «Центр» на припинення іпотеки 14 вересня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, від 28 квітня 2021 року у справі 405/7000/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 715/841/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 757/47800/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 179/1114/19, від 19 січня 2022 року у справі № 367/3254/15-ц, від 30 червня 2022 року у справі № 461/6489/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 716/633/21, від 07 березня 2023 року у справі № 712/11348/19, від 24 травня 2023 року у справі № 367/3254/15-ц, від 31 травня 2023 року у справі № 369/12149/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 462/3563/19, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
ПАТ «МТБ Банк» не зазначило, які саме висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07 березня 2023 року у справі № 712/11348/19, від 31 травня 2023 року у справі № 369/12149/16-ц, і щодо яких норм права не застосовані судом апеляційної інстанції у справі, що переглядається, а лише навело ці постанови.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справах № 522/2201/15, від 05 грудня 2018 року № 522/2110/15, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі 405/7000/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 715/841/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 757/47800/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 757/47800/17 від 23 грудня 2021 року у справі № 179/1114/19, від 19 січня 2022 року у справі № 367/3254/15-ц зазначено, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. 
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року по справі № 462/3563/19: «При реорганізації в формі злиття чи приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий». 
У постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/6489/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 716/633/21 зазначено, що внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.
Висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Щодо заяви про закриття провадження у справі
У січні 2024 року  ОСОБА_2  подав заяву про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України за відсутності предмета спору, та просив задовольнити її у повному обсязі.
Додатково зазначав, що позивач не довів жодних обставин щодо наявності у нього прав на спірну квартиру, які підлягають захисту, шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом, що свідчить про зловживання процесуальними правами у розумінні пункту 3 частини другої статті 44 ЦПК України, що є підставою для застосування частини першої статті 414 ЦПК України щодо закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
У лютому 2024 року  ОСОБА_1  подав заяву про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України за відсутності предмета спору, та просив задовольнити її у повному обсязі.
Доводи заяви  ОСОБА_1 аналогічні доводам заяви  ОСОБА_2 .
Верховний Суд вважає, що заяви  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  про закриття провадження у справі задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).
Предметом спору у цій справі є витребування квартири АДРЕСА_1 .
Ураховуючи те, що банк вважає себе власником майна (спірної квартири), яка вибула з його володіння на підставі скасованого судового рішення, тому банк звернувся до суду з позовом про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України, зазначивши об`єктом спору спірну квартиру.
Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення заяв.
Щодо заяви про поворот виконання рішення
У лютому 2024 року  ОСОБА_1  подав заяву про поворот виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року.
Посилаючись на статтю 444 ЦПК України,  ОСОБА_1  просив вирішити питання про поворот виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року при прийнятті постанови судом касаційної інстанцій у цій справі.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої-третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
З урахуванням того, що за результатами розгляду касаційної скарги ухвалено рішення про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін, то підстави для задоволення заяви  ОСОБА_1 про поворот виконання, передбачені частиною першою статті 444 ЦПК України, немає.
Тому в задоволенні заяви про поворот виконання необхідно відмовити.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяв  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  про закриття провадження у справі відмовити.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1  про поворот виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року відмовити.
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                          І. М. Фаловська
Судді:                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
         С. О. Карпенко
         В. В. Сердюк
         О. М. Ситнік