ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 р.	Справа № 520/19376/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А., 
представників сторін: позивача - ОСОБА_1 , Андрійко О.В., відповідача - Іващенко О.О.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні  у режимі відеоконференції в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 06.11.24 по справі № 520/19376/24
          за позовом           ОСОБА_2  
          до          Департаменту патрульної поліції ,          Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції                  
          про визнання протиправними дій та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі –ДПП, перший відповідач), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП в Харківській області, другий відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції щодо недоведення Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» № 352 від 26.06.2024 до відома ОСОБА_2 ні усно ні письмово;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо направлення ОСОБА_2 у відрядження на підставі Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» № 352 від 26.06.2024 без ознайомлення з наказом ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024 № 352 в частині направлення ОСОБА_2 у відрядження;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 04.07.2024 № 1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків в частині ОСОБА_2 ;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 судовий збір;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у повному обсязі.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність наказу Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024 № 352 (далі – Наказ № 352) в частині, що стосується позивача, оскільки перед відправкою ОСОБА_2 до учбового центру у м. Івано – Франківськ керівництвом УПП в Харківській області жодним чином, ані усно, ані письмово не було доведено до позивача його зміст. Шикування особового складу перед виїздом не було, інструктажу не проводилось, в жодному журналі підписи не ставились, а на усі усні вимоги ОСОБА_2 не було надано відповідь та роз`яснення щодо мети відрядження та місця призначення.
Стверджував, що станом на 27.06.2024 Наказ № 352 був взагалі відсутній в УПП в Харківській області, оскільки його реквізити навіть не були внесені до талону – посвідчення про відрядження серії НОМЕР_1 , який містив лише прізвище написане олівцем, а інші поля взагалі були не заповнені. В місці позначки про вибуття окрім печатки чергової частини УПП в Харківській області не було зазначено ані дати, ані підпису керівника, ані назви місця куди ОСОБА_2 мав прибути у відрядження після вибуття з місця несення служби. Крім того, зауважив, що як позивачу так і іншим працівникам УПП в Харківській області, які разом з ним були відправлені у відрядження, не були видані грошові кошти на вказані цілі. Також повідомив, що облікова картка на зброю, яку видано 27.06.2024 (пістолет та автомат) не містила дати її видачі та не була належним чином заповнена, зокрема, у колонках «Термін перебування у відрядженні» та «Вид та реквізити організаційно – розпорядчого документу».
Повідомив, що після прибуття 28.06.2024 в с. Старий Лисець у Військову частину НОМЕР_2 на полігон Національної гвардії України, на шикуванні, позивачу та іншим присутнім було повідомлено, що вони як, добровольці потрапили до бойової бригади «Хижак» Департаменту патрульної поліції для проходження навчання та подальшого виконання бойових завдань на Донецькому напрямку в місті Торецьк разом із ОШБ ЛЮТЬ. Після доведення до особового складу вказаних обставин, у зв`язку з тим, що позивач не надавав згоди на переведення його до бойового підрозділу (батальйону) ним було подано рапорт від 01.07.2024 про надання Наказу «Про відрядження» та скасування його, а також про повернення до місця несення служби, який було направлено на адреси першого та другого відповідача, після чого, наказом № 364 позивача було повернуто до місця несення служби.
З огляду на вказані обставини, наполягав, що керівництвом УПП в Харківській області навмисно не доведено зміст Наказу № 352 до особового складу, якого він стосувався, чим введено поліцейських загалом, у тому числі і ОСОБА_2 в оману щодо дійсності відрядження, його мети та цілей.
Посилаючись на приписи частини 1 статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) стверджував, що перед ухваленням наказу про відрядження, керівництво Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції мало отримати згоду від ОСОБА_2 на таке відрядження, проте, цього не зробило та відряджено позивача до м. Івано – Франківськ за відсутності його згоди на це.
Також зазначив, що з матеріалів службового розслідування за фактом відмови позивача виконувати Наказ № 352 неможливо достовірно встановити ким саме проводилось шикування та інструктаж перед відправкою у відрядження, оскільки відразу три особи надали пояснення про те, що саме ними вчинялись такі дії 27.06.2024. При цьому, відеозапису проведення шикування, інструктажу та доведення Наказу № 352 матеріали службового розслідування не містять.
Наполягав і на протиправності наказу «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» від 04.07.2024 № 1384 (далі – Наказ № 1384) в частині, що стосується позивача, оскільки у даному випадку, на думку позивача, керівництво намагається притягнути його до відповідальності за порушення дисципліни, яке виявилось у невиконанні Наказу № 352, про який він не знав. Додатково повідомив, що навчання розпочалося з 01.07.2024, а позивач з 01.07.2024 по 03.07.2024 проходив медичний огляд у Івано – Франківській поліклініці МВС через болі в серці та наявність ішемічної хвороби (тиск) на підставі направлення від 01.07.2024, виданого військовою частиною. При цьому, з 02.07.2024, за результатами розгляду рапорту позивача, відрядження ОСОБА_2 було припинено та зобов`язано повернути його до місця служби, що спростовує твердження керівництва про невиконання вимог Наказу № 352 позивачем.
Посилаючись на приписи «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі – Порядок № 893), переконував, що відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків може бути застосовано до нього у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових обов`язків перешкоджає встановленню обставинам виявленого дисциплінарного проступку, тобто, на думку позивача, відповідач спочатку мав виявити факт дисциплінарного проступку, який унеможливлює виконання службових обов`язків та перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку та тільки після цього вирішити питання про його відсторонення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 у справі № 520/19376/24 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне та невірне встановлення обставин у справі,  незаконність, необґрунтованість та грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 скасувати та постановити нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що станом на 27.06.2024 будь-яких правових підстав передбачених законом (наказ, розпорядження та інше) для відбору осіб та подальшого направлення їх у відрядження для навчання до м. Івано - Франківськ не було, а місце мала лише усна інформація керівництва невстановленого змісту. При цьому невідомо якого саме керівництва, УПП чи ДПП. Зауважив, що судом першої інстанції належним чином не досліджено наявні в матеріалах справи письмові пояснення службових осіб УПП в Харківській області та покази свідків, що не узгоджуються в частині умов, за яких було доведено спірний Наказ № 352 до особового складу, часу його доведення, місця та осіб, які безпосередньо його доводили.
Також повідомив, що зі змісту Наказу № 352 вбачається, що метою його прийняття є підготовка поліцейських підрозділів поліції особливого призначення (стрілецьких) при головних управліннях Національної поліції областях та м. Києві, територіальних та міжрегіональних органах поліції до виконання бойових (спеціальних) завдань під час військового стану. Однак, у резолютивній частині наказу в якості мети його прийняття вказано навчання у військовій частині Національної Гвардій України, що свідчить про його неоднозначність.
Крім того, висловив застереження, що оскільки поліцейський підрозділ особливого призначення має спеціальні завдання та функції, які не є тотожними загальним функціям поліції, тим більш патрульної поліції, до нього висуваються більш суворі вимоги ніж до інших підрозділів поліції. З посиланням на приписи статті 65 Закону № 580-VIII, зауважив, що для того щоб поліцейський інспектор патрульної поліції став поліцейським підрозділу особливого призначення, його треба перевести або перемістити, однак в межах спірних правовідносин жодних наказів стосовно переведення, переміщення позивача Управлінням патрульної поліції в Харківській області, а також Департаментом патрульної поліції до зведеного загону (полку) Хижак не видавалось, що свідчить про незаконність Наказу № 352 з огляду на мету останнього - підготовка поліцейських бойового підрозділу особливого призначення та відсутність згоди позивача на таке переведення/ переміщення та відповідного наказу про його переведення.
Стверджував, що саме прямі та безпосередні керівники поліцейського зобов`язані видавати зрозуміло сформульований наказ, який має чітку мету, предмет завдання, строк його виконання та відповідальну особу, а також довести його до відома поліцейського, створити необхідні організаційні та соціально-економічні умови для його виконання, разом з тим, Наказ № 352 не був доведений до відома позивача (хоча містив додаток 1 де має ставитися підпис, тобто передбачав письмове ознайомлення), отже, його зміст не був відомий, а після прибуття до навчального центру ОСОБА_2 стало відомо, що осіб, у тому числі і його, відряджено до бойового підрозділу як добровольців (підтверджується матеріалами службового розслідування), тобто його назва не відповідає дійсній меті, що також вказує на протиправність спірного наказу.
Звернув увагу на усталену практику Національної поліції України щодо усного доведення наказу до відома особового складу відповідальною особою під відеофіксацію, а тому Департамент патрульної поліції, як міжрегіональний структурний підрозділ Національної поліції України повинен дотримуватися порядку встановленого керівним органом.
Додатково зазначив, що після ознайомлення з матеріалами справи, позивачу стало відомо про долучені відповідачем до справи пояснення ОСОБА_3 від 01.08.2024, ОСОБА_4 від 08.08.2024, ОСОБА_5 від 16.08.2024, які слід відхилити, оскільки дані пояснення отримані після закінчення службового розслідування (31.07.2024) та його затвердження 02.08.2024. Водночас, ОСОБА_5 надав пояснення вже після видання наказу про звільнення. А тому незрозумілим є з якою метою та на якій підставі отримувались зазначені пояснення після закінчення всіх дій у службовому розслідуванні.
В іншій частині, зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.
Повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 20 000 (двадцяти тисяч) грн 00 коп.
Перший відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим підрозділом ДПП) та згідно з законодавством реалізовує свої повноваження на території Харківської області. До функцій УПП в Харківській області належить, зокрема і учать у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійснені заходів правового режиму воєнного стану у разу його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, у разі виникнення загрози суверенітету України та її територіальної цілісності.
Повідомив, що враховуючи запровадження на території України воєнного стану та триваючу, широкомасштабну військову агресію Російської Федерації проти України, з огляду на завдання та функції ДПП, керівництвом було прийнято рішення про організацію та проведення навчання працівників ДПП та територіальних (відокремлених підрозділів) для виконання завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійснені заходів правового режиму воєнного стану у разу його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, у разі виникнення загрози суверенітету України та її територіальної цілісності, у зв`язку з чим 05.06.2024 УПП в Харківській області сформовано черговість направлення особового складу з метою підготовки поліцейських до виконання завдань під час воєнного стану.
Про вказані обставини було повідомлено заступником командира роти № 4 батальйону № 4 УПП в Харківській області ОСОБА_6 у службовий чат роти № 4 батальйону № 4 УПП в Харківській області, учасником якого є позивач, 05.06.2024 о 13 год 05 хв, тобто, ОСОБА_2 був обізнаний про можливість його направлення на навчання ще з 05.06.2024. 
Крім того, на контактний номер телефону НОМЕР_3 , яким користується позивач, командиром роти № 4 батальйону № 4 УПП в Харківській області Латишевим В. І. 19.06.2024 направлено повідомлення про те, що ОСОБА_2 перебуває у списку осіб, які будуть залучені до навчання до тренінгового центру НГУ. Виїзд у відрядження планується у період з 28.06.2024 по 01.07.2024 та вказано про необхідність долучення до відповідного чату.
Стверджував, що оскаржуваний позивачем Наказ № 352 після його реєстрації 26.06.2024 в Журналі обліку наказів ДПП надісланих до відома (по особовому складу) УПП в Харківській області ДПП інв. № 7882 за вхідним номером Н-49еп доведено до відома керівників відповідних підрозділів та командирів батальйонів, якими у подальшому вживались заходи щодо доведення вказаного наказу до особового складу на шикуваннях, які відбувались 27.06.2024, зокрема, і на території УПП в Харківській області.
Пояснив, що на вказаних шикуваннях проведено інструктажі особового складу направленого у відрядження до міста Івано-Франківськ, при цьому, доведення наказу ДПП «Про відрядження» № 352 відбувалось в усній формі керівництвом УПП в Харківській області ДПП, про що полковник поліції ОСОБА_6 склав рапорт, який зареєстрований 27.06.2024 за №1107вн/41/14/01-2024.
Також повідомив, що 27.06.2024 у період часу з 19:30 по 21:45 позивач разом з іншими особами отримав зброю: пістолет Форт-17, № 157500, 2 магазини до нього, без патронів, автомат АКС-74У, № 398962-86, 4 магазини до нього, без патронів; пройшов передрейсовий медичний огляд, за результатами якого, жодних протипоказань для несення служби останній не мав; отримав посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно- телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - картка АІС "Відрядження") № 085479 та інші речі. Після чергового шикування, особовий склад на службових автомобілях виїхав до місця відрядження. При цьому, жодних заперечень з приводу направлення у відрядження ані від особового складу, ані особисто від позивача не надходило.
З урахуванням викладеного, вважав, що оскаржуваний Наказ № 352 був виданий у межах повноважень керівника ДПП та з дотриманням вимог законодавства, направлений до УПП в Харківській області, де оголошений та доведений до відома, зокрема, ОСОБА_2 , після чого останній відбув на його виконання у відрядження.
Разом з тим, після прибуття до місця відрядження у м. Івано-Франківськ, наступного дня, після шикування лейтенант поліції ОСОБА_2 та декілька інших співробітників УПП в Харківській області виявили бажання не проходити навчання та намір залишити тренувальний полігон Навчального центру, вважаючи, що їх ввели в оману, тобто, фактично відмовились виконувати Наказ № 352, що стало підставою для ініціювання службового розслідування за вказаним фактом та видання іншого оскаржуваного в межах даної справи Наказу № 1384.
Посилаючись на приписи частини 1 статті 71 Закону № 580-VIII, зазначив, що згода поліцейського на відрядження до органів державної влади, установ та організацій необхідна в разі звільнення із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України. Разом із тим, позивача направлено на навчання до Навчального центру Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ВЧ НОМЕР_2 ), при цьому останній не звільнявся із займаної посади з подальшим призначенням на посаду до підрозділу спеціальної поліції, тому згода останнього на таке відрядження не потрібна.
Стверджував, що призначення службового розслідування шляхом видання Наказу № 1384 відбулося у спосіб визначений законом та уповноваженою на те особою за фактом відмови працівників УПП в Харківській області, в тому числі і ОСОБА_2 , професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва відданих (виданих) в межах наданих їм повноважень, а також від подальшого проходження навчання в Навчальному центрі Національної гвардії України (Івано-Франківська область, село Старий Лисець, ВЧ НОМЕР_2 ), на підставі рапорту капітана поліції ОСОБА_7 , заступника командира батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП, зареєстрованого в УПП в Харківській області ДПП від 04.07.2024 № 6679еп та доповідної записки заступника начальника управління – начальника УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_8 з пропозицією призначити відповідне службове розслідування та відсторонити від виконання службових обов`язків поліцейських стосовно яких буде проводитися службове розслідування на час його проведення.
З огляду на вищевикладене та дискреційність повноважень першого відповідача у питаннях видання спірних наказів, вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У надісланих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях позивач підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві та апеляційній скарзі та додатково зазначив про порушення першим відповідачем встановленого строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з чим просив залишити його без розгляду.
Крім того, посилаючись на приписи частини 3 статті 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), стверджував, що обираючи спосіб віддання наказу «усно» відповідач мав використовувати при цьому технічні засоби. Однак у спірних правовідносинах зазначене не мало місця, а тому другий відповідач діяв не у спосіб, встановлений законом, та з порушенням встановленої процедури, що додатково свідчить про не доведення Наказу № 352 до особового складу УПП в Харківській області.
Наполягав, що саме з метою недопущення порушення службової дисципліни позивач виїхав у відрядження за усним розпорядженням начальника УПП в Харківській області, оскільки очікував, що Наказ № 352 відповідає вимогам закону, не містить подвійного тлумачення та спрямований на підвищення кваліфікації з метою виконання службових обов`язків інспектора патрульної поліції, а не потрапляння до бойового підрозділу в якості поліцейського підрозділу особливого призначення.
Також звернув увагу на порушення начальником УПП в Харківській області приписів наказу «Про затвердження інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 № 1026 (далі – Інструкція № 1026), оскільки останній, як і його заступник та командири роти не використовували відеореєстратор ані при доведенні наказу, ані при проведенні шикування.
Посилаючись на приписи наказу «Про затвердженні Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України» від 23.08.2012 № 747 (далі – Інструкція № 747), зазначив, що у випадку надсилання спірного наказу засобами електронного зв`язку, останній мав бути надісланий і у паперовому вигляді, чого зроблено не було, що свідчить про недотримання Департаментом патрульної поліції процедури надіслання кореспонденції.
В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просили суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, з огляду на правову позицію, викладену у відзиві на скаргу.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 18.03.2024 № 441 о/с ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
У червні 2024 року УПП в Харківській області ДПП сформовано черговість направлення особового складу на відповідну підготовку. Зокрема, отримано та сформовано список особового складу УПП в Харківській області ДПП, серед якого був інспектор взводу № 1 роти № 4 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 .
З урахуванням положень пунктів 1, 4, 11, 14 Розділу V Положення про ДПП, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, та відповідно до вимог Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (надалі - Інструкція № 672), видано наказ ДПП «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» від 26.06.2024 № 352.
Відповідно до пункту 1 Наказу № 352 УПП в Харківській області ДПП необхідно було забезпечити відрядження на навчання до Навчального центру Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ВЧ НОМЕР_2 ) з 28 червня до 29 серпня 2024 року поліцейських згідно з додатком 1 до наказу. Згідно з додатком 1 до Наказу № 352 ОСОБА_2 перебував у списку відряджених осіб.
З наявних у матеріалах справи копій листування у месенджері «TELEGRAM», ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про виїзд до тренінгового центру Національної Гвардії України, який відбудеться 28.06.2024 - 01.07.2024 та список осіб, які будуть відряджені.
27.06.2024 у період часу з 14.00 по 21.45 на території УПП в Харківській області ДПП відбулося декілька шикувань особового складу, на яких проведено інструктажі особового складу, призначеного у відрядження до міста Івано-Франківськ, а також в усній формі керівництвом УПП в Харківській області ДПП доведено наказ «Про відрядження», що зафіксовано рапортом підполковника поліції ОСОБА_6 від 27.06.2024 №1107вн/41/14/01-2024.
Допитані в судовому засіданні свідки надали показання, в яких підтвердили перебування позивача на зазначеному вище шикуванні особового складу, що було перевірено безпосереднім керівником ОСОБА_2 ..
Подальший розвиток подій відбувся після прибуття позивача до с. Старий Лисець Івано-Франківської області, ВЧ НОМЕР_2 , де, як вказує позивач, на шикуванні 28.06.2024 йому та іншим працівникам поліції командир полку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_2 та інші є добровольцями та потрапили до бойової бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ДПП, їх будуть готувати як піхотинців для виконання бойових завдань на першій лінії оборони, а також про те, що підрозділ « ОСОБА_11 » виконує бойові завдання на Донецькому напрямку в місті Торецьк разом з ОШБ «Лють».
За доводами позовної заяви та уточненої позовної заяви, ОСОБА_10 наголосив на тому, що це не є навчальне відрядження, а є підготовка до виконання бойових завдань, термін якої 2 місяці, після чого позивача одразу везуть до місця дислокації, без повернення до дому. Термін перебування у бойовій бригаді невідомий, оскільки за словами ОСОБА_12 прогнозувати це неможливо.
Перебуваючи на шикуванні 28.06.2024, позивач, як він вказував, точно розумів доведену до нього інформацію, у зв`язку з чим, 01.07.2024 ним було подано рапорт про повернення його до місця служби, за наслідками якого ОСОБА_2 згідно з наказом № 364 ДПП від 02.07.2024 було припинено відрядження на навчання до Національного центру Національної Гвардії України та повернуто до місця проходження служби.
Також до керівництва УПП в Харківській області ДПП надійшов рапорт капітана поліції ОСОБА_7 , заступника командира батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП, зареєстрований в УПП в Харківській області ДПП від 04.07.2024 за № 6679еп, про те, що перебуваючи у відрядженні під час проходження навчання в Навчальному центрі Національної гвардії України (Івано-Франківська область, село Старий Лисець, ВЧ НОМЕР_2 ) працівники поліції УПП в Харківській області ДПП, серед яких є ОСОБА_2 відмовились професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва віддані (видані) в межах наданих їм повноважень, а також від подальшого проходження навчання в Навчальному центрі Національної гвардії України (Івано-Франківська область, село Старий Лисець, ВЧ НОМЕР_2 ).
За фактом можливого невиконання наказу керівництва ДПП працівниками УПП в Харківській області ДПП заступником начальника управління - начальником УПП в Харківській області ДПП Диняком Я. В. була складена відповідна доповідна записка з пропозицією призначити відповідне службове розслідування та відсторонити від виконання службових обов`язків поліцейських стосовно яких буде проводитися службове розслідування на час його проведення.
Зазначена доповідна записка за вихідним № 7641/41/14/02-2024 від 04.07.2024 направлена до ДПП.
Отримавши зазначену довідну записку за вхідним номером 51135, начальником ДПП накладена резолюція, відповідно до якої він ознайомлений з її змістом, згоден з пропозиціями та зобов`язав підготувати проект наказу ДПП про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків.
04.07.2024 начальником ДПП видано наказ ДПП № 1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків».
Позивач, не погоджуючись із правомірністю наказів № 352 та № 1384, в частині відрядження позивача та в частині призначення відносно нього службового розслідування, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведеності під час судового розгляду справи обставин того, що оскаржуваний Наказ № 352 про відрядження був виданий у межах повноважень керівника ДПП та з дотриманням вимог законодавства, направлений до УПП в Харківській області, де оголошений та доведений до відома позивача ОСОБА_2 , після чого останній відбув на його виконання у відрядження. При цьому суд вважав, що доводи позивача про невідповідність мети виданого наказу про відрядження перебувають поза межами предмету спору у цій справі та дій відповідачів з видання наказу та ознайомлення із ним не стосуються.
Також суд дійшов висновку про правомірність дій першого відповідача щодо видання Наказу № 1384, оскільки останній винесено в межах повноважень та з метою встановлення наявності правопорушення, обставин його вчинення та осіб, винних у цьому. Водночас, судом враховано, що доводи позивача про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_2 об`єктивної сторони правопорушення отримали оцінку в межах судового провадження по справі № № 520/26606/24 у спорі про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення, яке судом залишено в силі.
 Що стосується відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, суд першої інстанції зазначив, що за змістом норм Дисциплінарного Статуту таке відсторонення не є мірою відповідальності або покаранням і віднесено до дискреційних повноважень особи, яка приймає рішення про проведення службового розслідування та здійснюється, зокрема, в інтересах забезпечення об`єктивності службового розслідування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання  приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,  Закону України  “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202  в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі, Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”  від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України  “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”  від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року, а Указом Президента України  “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”  від 17 травня 2022 року № 341, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.
За приписами частини 2 статті 8 Закону № 580-VІІІ поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частин 1-3 статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.09.2022 по справі № 260/1739/20, виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.
Відповідно до розділу 1 до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 за № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 17.05.2024 за № 540) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.
ДПП складається зі структурних підрозділів апарату ДПП, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції (пункт 4).
ДПП організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення (пункт 5).
Пунктом 42 Розділу III визначено, до функцій ДПП належить учать у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійснені заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, у разі виникнення загрози суверенітету України та її територіальної цілісності.
Колегією суддів встановлено, що Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції відповідно до Положення про УПП в Харківській області ДПП, затвердженого Наказом ДПП від 07.11.2015 за № 1/5 (в редакції Наказу ДПП від 18.08.2022 за № 1130), є територіальним (відокремленим підрозділом ДПП) та згідно із законодавством реалізовує свої повноваження на території Харківської області.
Відповідно до Розділу І зазначеного Положення, УПП в Харківській області ДПП у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі нормативно-правовими актами МВС. Положенням про Департамент патрульної поліції та цим Положенням (пункт 3).
Управління забезпечує виконання завдань і функцій патрульної поліції на території обслуговування та на територіях, визначених окремими організаційно-розпорядчими актами Національної поліції України та/або Департаменту патрульної поліції (пункт 4).
З наявних в матеріалах справи документів, а також письмових пояснень службових осіб УПП в Харківській області та досліджених колегією суддів аудіозаписів показів свідків, допитаних у суді першої інстанції встановлено, що на початку червня 2024 року в УПП в Харківській області ДПП з метою підготовки поліцейських підрозділів поліції особливого призначення (стрілецьких), при головних управліннях Національної поліції в областях та місті Києві, територіальних міжрегіональних органах поліції для виконання бойових (спеціальних) завдань під час воєнного стану сформовано списки направлення особового складу на відповідну підготовку.
26.06.2024 Департаментом патрульної поліції було видано Наказ № 352. Відповідно до пункту 1 Наказу ДПП № 352 від 26.06.2024 УПП в Харківській області ДПП (Диняк Я.В.) необхідно забезпечити відрядження на навчання до Навчального центру Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ВЧ НОМЕР_2 ) з 28 червня до 29 серпня 2024 року поліцейських згідно з додатком 1 до наказу.
Відповідно до додатку 1 до Наказу № 352 ОСОБА_2 перебував у списку відряджених осіб.
27.06.2024 ОСОБА_2 прибув до УПП в Харківській області ДПП з особистими речами, де отримав автомат АКС-74У, картку автоматизованої системи «Відрядження» № НОМЕР_4 , “Облікову картку зброї та боєприпасів для поліцейського, який виїжджає у службове відрядження № 68 від 27.06.2024”, що позивачем не заперечується.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач письмово повідомив будь-яку посадову (службову) особу Національної поліції України про незгоду з Наказом Департаменту патрульної поліції від 26.06.2024 за № 352, яким позивач був відряджений на навчання до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , Військова частина НОМЕР_2 ) на строк 28.06.2024 - 29.08.2024.
З приєднаних до справи копій документів судом установлено, що заявник прибув до місця навчання.
Разом з цим, позивач посилається на протиправність Наказу № 352 з огляду на відсутність добровільної згоди позивача на відрядження (у письмовому вигляді), неналежне оформлення документів на відрядження та видачу табельної зброї (відсутність у картці на відрядження та обліковій картці зброї та боєприпасів реквізитів наказу), не здійснення відеофіксації доведення наказу керівництвом до особового складу та. 
Надаючи оцінку наведеним доводам позивача, колегія суддів зазначає таке.
На виконання вимог абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 580-VIII поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що згода поліцейського на відрядження до органів державної влади, установ та організацій необхідна лише в разі звільнення із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.
За встановлених колегією суддів обставин у справі, оскільки направлення позивача у відрядження на навчання до Навчального центру Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ВЧ НОМЕР_2 ) відбулося не за наслідками його звільнення із займаної посади з подальшим призначенням на посаду до підрозділу спеціальної поліції, яке у спірних правовідносинах місця не мало взагалі, посилання позивача на необхідність отримання його згоди (у письмовому вигляді) на відрядження є безпідставним.
Колегія суддів також зазначає, що особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, визначені Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 за № 672 (далі – Інструкція № 672).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження. Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу тощо.
Тобто підставою для службового відрядження є відповідний наказ, підписаний керівником органу поліції.
Згідно з пунктами 1, 2, 4, 5, 8, 9, 14, 16, 17, 18 розділу III Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно-телекомунікаційної системи “Інформаційний портал Національної поліції України” (далі - картка АІС “Відрядження”), які оформлюються відрядженою особою.
Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.
Обов`язки щодо видачі посвідчень про відрядження та ведення журналу обліку видачі бланків посвідчень про відрядження покладаються на працівників підрозділів документального забезпечення органів (підрозділів) поліції.
Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу (пункт 4).
Орган (підрозділ) поліції, що відряджає поліцейського, зобов`язаний ознайомити його з кошторисом витрат на відрядження, а також забезпечити його коштами для здійснення витрат на відрядження за умови наявності кошторисних призначень на відповідні цілі, оригіналів документів, які є підставою для відрядження, та відсутності заборгованості за раніше виданими авансами. Аванс відрядженому поліцейському може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на картковий рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (пункт 5).
Поліцейський заповнює картку АІС “Відрядження” відповідно до порядку її заповнення, визначеного в посвідченні про відрядження.
У пункті 10 Розділу III Інструкції № 672 зазначається, що фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою. У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.
Враховуючи, що картка АІС “Відрядження” є підставою для отримання коштів для здійснення витрат на відрядження, що не є предметом судового розгляду, посилання позивача на недоліки у її оформленні не можуть мати наслідком визнання Наказу № 352 незаконним.
Колегія суддів вважає, що виконання суб`єктом владних повноважень будь-яких організаційно-правових процедур, пов`язаних із реалізацією Наказу № 352 (оформлення документів на відрядження, оформлення документів про видачу табельної зброї тощо) у межах спірних правовідносин об`єктивно не здатні призвести до виникнення у поліцейського законних підстав для невиконання Наказу № 352.
Слід зазначити, що відповідно до частин 2, 4 статті 5 Дисциплінарного статуту, за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно у письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.
Разом з тим, у спірних правовідносинах позивач не повідомляв уповноваженого керівника про неможливість виконати Наказ № 352 саме з наведених у Дисциплінарному статуті підстав станом на день донесення вказаного наказу до особового складу ДПП.
Доводи позивача про те, що спірний Наказ № 352 взагалі не доводився до особового складу 27.06.2024 спростовуються поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 .. Так, останній, зокрема повідомив, що його, як командира батальйону № 1 УПП у Харківській області, за декілька днів було ознайомлено з Наказом № 352 в черговій частині та доручено виділити три людини для відправки у відрядження. Після складання та затвердження списків, 27.06.2024 особовий склад, зокрема і 4 батальйону, в якому проходив службу позивач зібрано в тирі на території УПП в Харківській області де т.в.о. начальника УПП у Харківській області Левченком В. В. доведено Наказ № 352 до поліцейських, що відбували у відрядження та проведено відповідний інструктаж. При цьому, ОСОБА_6 зазначив, що шикування не проводилось у зв`язку із забороною проводити такі заходи під час дії воєнного стану задля уникнення скупчення особового складу в цілях безпеки. Саме з цієї причини збір проводився у тирі, який є невеликим укриттям.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення процедури доведення Наказу № 352 через відсутність шикування, оскільки в умовах повномасштабної військової агресії РФ проти України та постійних обстрілів території міста Харків, проведення шикування особового складу УПП в Харківській області може мати негативні та незворотні наслідки для життя та здоров`я особам, які будуть присутніми на такому шикуванні. 
Колегія суддів зауважує, що сам факт наявності або відсутності такого шикування не спростовує факту доведення вимог Наказу № 352 до поліцейських в усній формі.
Посилання ОСОБА_2 на порушення керівництвом УПП в Харківській області вимог Інструкції № 1026, оскільки під час оголошення наказу не проводилась відеофіксація колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.
Так, пунктом 2 Інструкції № 1026 визначено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення;
2) охорони громадської безпеки та власності;
3) забезпечення безпеки осіб;
4) забезпечення публічної безпеки і порядку.
З аналізу вказаної норми вбачається, що вимоги вказаної інструкції поширюються на поліцейських, які безпосередньо виконують свої посадові обов`язки під час несення служби задля виявлення, запобігання, фіксування правопорушень та забезпечення порядку безпеки осіб, громадськості та власності, а не під час оголошення наказу про відрядження. 
Посилання позивача на приписи частини 3 статті 4 Дисциплінарного статуту, як обґрунтування порушення другим відповідачем способу доведення Наказу № 352 до особового складу, колегія суддів вважає довільним тлумаченням вказаної норми.
Так, відповідно до частини 3 статті 4 Дисциплінарного статуту наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Зазначеною нормою визначено спосіб доведення наказу – «усно», «письмово» та «з використанням технічних засобів», тобто, вказаною нормою визначено можливість довести наказ до особового складу, зокрема і технічними засобами, однак не встановлено обов`язок використовувати технічні засоби при усному доведенні наказу, як помилково вважає позивач.
Наявні в матеріалах справи копія журналу вхідної кореспонденції УПП в Харківській області та журналу ДПП Національної поліції свідчать про те, що цей наказ було зареєстровано належним чином та надіслано за призначенням і зареєстровано в УПП в Харківській області 26.06.2024 за порядковим обліковим номером Н-49еп та в подальшому доведено до особового складу.
Відтак, колегія суддів не вбачає порушень з боку відповідачів в частині направлення, реєстрації та доведення Наказу № 352 до поліцейських УПП в Харківській області.
Щодо невідповідності мети Наказу № 352 його змісту, колегія суддів зазначає, що з наявного в матеріалах справи витягу зі спірного наказу вбачається, що його скеровано не лише до УПП в Харківській області ДПП, а і до багатьох інших УПП зі всієї країни. 
Відповідно до пункту 1 Наказу № 352, начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області Диняка Я.В. уповноважено забезпечити відрядження на навчання до Навчального центру Національної гвардії України з 28 червня по 29 серпня 2024 року поліцейських згідно з додатком 1 до цього наказу.
Тобто, вказаним наказом чітко визначено мету та період відрядження працівників УПП в Харківській області (навчання з 28.06.2024 по 29.08.2024), а тому твердження позивача про суперечливість змісту вказаного наказу та про невизначеність періоду перебування на такому навчанні не ґрунтуються на дійсних обставинах справи.
Враховуючи, що переміщення позивача до складу підрозділу особливого призначення потребувало б окремого рішення суб`єкта владних повноважень, яке у спірних правовідносинах відносно позивача не приймалося, не відбулося і події звільнення ОСОБА_2 з займаної посади задля призначення на іншу, твердження позивача про його направлення для участі у бойових діях після проходження відповідної підготовки у складі підрозділу поліції особливого призначення слід вважати недоведеними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ від 26.06.2024 № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» був виданий у межах повноважень керівника ДПП та з дотриманням вимог законодавства, направлений до УПП в Харківській області, де оголошений та доведений до відома позивача ОСОБА_2 , після чого останній відбув на його виконання у відрядження.
Надаючи оцінку спірному Наказу № 1384 від 04.07.2024 в оскаржуваній частині, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання вимог статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналогічні правові норми викладені у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок № 893), відповідно до п.1 розділу ІІ якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування (абзац другий пункту 4 Розділу V Порядку №893).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку проводиться службове розслідування, підставою для призначення якого, є, зокрема, рапорт про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, за результатами проведення якого у разі встановлення вини поліцейського видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення.
 Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, до керівництва УПП в Харківській області ДПП надійшов рапорт капітана поліції ОСОБА_7 , заступника командира батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП, зареєстрований в УПП в Харківській області ДПП від 04.07.2024 № 6679еп, де він повідомляв, що перебуваючи у відрядженні під час проходження навчання в Навчальному центрі Національної гвардії України (Івано-Франківська область, село Старий Лисець, ВЧ НОМЕР_2 ) працівники поліції УПП в Харківській області ДПП, серед яких є ОСОБА_2 відмовились професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва відданих (виданих) в межах наданих їм повноважень, а також від подальшого проходження навчання в Навчальному центрі Національної гвардії України (Івано-Франківська область, село Старий Лисець, ВЧ НОМЕР_2 ).
За фактом можливого невиконання наказу керівництва ДПП працівниками УПП в Харківській області ДПП заступником начальника управління - начальником УПП в Харківській області ДПП Диняком Я.В, складена доповідна записка з пропозицією призначити відповідне службове розслідування та відсторонити від виконання службових обов`язків поліцейських стосовно яких буде проводитися службове розслідування на час його проведення.
  З аналізу вищенаведених норм права та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рапорт капітана поліції ОСОБА_7 та доповідна записка заступника начальника управління ОСОБА_8 є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу № 1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків».
Колегія суддів зазначає, що начальник ДПП наділений сукупністю прав та обов`язків, які надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дискреція – це не є обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях зробив правовий висновок, згідно з яким у таких випадках судовий контроль є обмеженим.
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що за загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі №П/9901/871/18.
У рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 року у справі “Педерсен і Бодсгор проти Данії” (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що суд не може надавати оцінку наявності підстав для призначення службового розслідування, а лише може проконтролювати, чи не є викладені у ньому висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів. Однак, у спірних правовідносинах, спірним не є наслідки службового розслідування, а ініціювання такого віднесено до виключної компетенції першого відповідача. 
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, в межах адміністративної справи № 520/26606/24 позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції № 454 від 15.08.2024 про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції; визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 05.09.2024 року № 1950 о/с про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції з 05.09.2024 року; поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_2 на займаній на час звільнення посаді інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області з 06.09.2024; стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення (заробітної плати) за час вимушеного прогулу з 06.09.2024 по день поновлення на роботі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2024, яке на час розгляду цієї справи не набрало законної сили та переглядається в апеляційному порядку, позовні вимоги ОСОБА_2 було залишено без задоволення.
Тобто, саме в межах судового провадження по справі № 520/26606/24 може бути надано оцінку правомірності висновків суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі про дисциплінарне правопорушення, в той час як в межах цієї справи у відповідачів були наявні визначені законом підстави та повноваження для ініціювання проведення службового розслідування відносно позивача, відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають відхиленню.
Що стосується відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 4, 5, 6 статті 70 Закону № 580-VIII поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою.
За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.
Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов`язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою.
  Згідно зі статтею 17 Дисциплінарного Статуту, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду.
Згідно із пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 893, під час відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) поліцейський зобов`язаний перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належать призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та сприяти проведенню службового розслідування.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що за особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії. Під час відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ зобов`язані перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належать призначення на посаду та звільнення з посади, у тому числі сприяти проведенню службового розслідування. Тобто, за своєю правовою природою відсторонення не є мірою відповідальності або покаранням, віднесено до дискреційних повноважень особи, яка приймає рішення про проведення службового розслідування та здійснюється, зокрема, в інтересах забезпечення об`єктивності службового розслідування. При цьому, матеріали справи не містять доказів порушення другим відповідачем порядку відсторонення позивача від займаної посади або прав останнього під час реалізації таких повноважень.
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень у діях першого відповідача та другого відповідача під час видання спірних наказів та доведення до особового складу Наказу № 352 про відрядження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 по справі № 520/19376/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  30.01.2025 року