УХВАЛА
 
29 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 463/1188/18
Провадження № 61-8556св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.
 
розглянув питання про зупинення касаційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права приватної власності на частину будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року в складі колегії суддів Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М., та
ВСТАНОВИВ:
У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 07 вересня 2002 року до 12 березня 2015 року. 
За час їх спільного проживання вони побудували житловий будинок із закінченим оздоблюваним ремонтом. Спірний будинок споруджено за час їх спільного проживання, складається з двох поверхів та має загальну площу приблизно 200 кв. м, з яких житлова - 150 кв. м. 
Будівництво спірного будинку завершено, однак у відділі технічної та юридичної інвентаризації бюро технічної інфентаризації інвентаризаційна справа на будинок не обліковується, технічний паспорт на житловий будинок не виготовлявся. 
Вважає, що відповідач відмовляється оформляти прийняття будинку в експлуатацію та реєструвати право власності на нього, щоб уникнути поділу як спільно-сумісного майна подружжя, чим тривалий час порушує її право на такий поділ. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 просила: визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею як співзабудовником право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку збудованого нею в шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію, двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв. м та житловою площею 150 кв. м; визнати за нею та ОСОБА_5 у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності по 1/2 ідеальній частці за кожним на земельну ділянку площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки -будівництво і обслуговування житлового будинку; витребувати з Львівського державного нотаріального архіву договір купівлі-продажу земельної ділянки з усіма додатками, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гриником І. Ю. за реєстровим номером 6860 від 14 жовтня 2003 року.
У лютому 2019 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ) на його користь 87 581,00 грн тимчасово позичених ним відповідачці на ремонт квартири; стягнути з ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ) на його користь 100 700,00 грн, які є фінансовою допомогою, наданою ОСОБА_4 у 2015 році, що здійснювалася ним після розірвання шлюбу; передати йому у власність автомобіль «ZX Admiral», 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , вартістю 94 045,55 грн.
17 березня 2023 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя (об`єктами спільної сумісної власності подружжя) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 4610160300:04:004:0020), цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку.
Проведено поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- визнано за ОСОБА_1 як співзабудовником право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку збудованого нею в шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію, незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв. м та житловою площею 150 кв. м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020);
- визнано за ОСОБА_2 як співзабудовником право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку збудованого ним в шлюбі з ОСОБА_4 , але не прийнятого в експлуатацію, незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв. м та житловою площею 150 кв. м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020;
- визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку;
- визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку.
У задоволенні інших вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що під час перебування сторін у шлюбі в період з 2005 року на належній подружжю земельній ділянці площею 0,0570 га було споруджено житловий будинок, який є придатним для проживання та фактично експлуатується відповідачем ОСОБА_2 , однак будинок не введено в експлуатацію. 
Із урахуванням положень частини третьої статті 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та того, що договори позики укладались відповідачем з метою будівництва житлового будинку для проживання їх сім`ї, отримані за цими договорами грошові кошти були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А заробітна плата та інші доходи, що отримувались ОСОБА_2 , які в подальшому також витрачались та будівництво зазначеного будинку, також є об`єктом права спільної сумісної власності відповідно до частини другої статті 61 СК України. 
Доказів наявності в сторін інших коштів, належних їм на праві приватної власності, що були б надалі вкладені в зазначене будівництво, окрім спільних коштів подружжя, матеріали справи не містять. Відтак, будівництво спірного житлового будинку здійснювалось за спільні кошти подружжя. 
Щодо участі позивача ОСОБА_3 у будівництві будинку, то хоч відповідач і заперечує цю обставину, однак з показів допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що остання дійсно брала участь своєю працею у будівництві будинку, як безпосередньо в самих будівельних роботах, так і здійснюючи закупівлю необхідних будівельних матеріалів та доставку таких. Позивачка також виконувала хатню роботу, займалась вихованням і доглядом дитини, з 2006 до 2008 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд керувався тим, що жодних документів на підтвердження надання ним позивачці в позику грошових коштів, а також здійснення ним будь-яких будівельних робіт чи купівлі побутової техніки та іншого майна у вказану квартиру, на які він посилається в зустрічному позові на обґрунтування розміру витрачених коштів, до матеріалів справи ним не долучено. 
Спірний автомобіль придбано сторонами в період шлюбу з метою використання в інтересах сім`ї, а тому договори позики коштів для його придбання укладалися відповідачем в інтересах сім`ї, отримані за такими договорами грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і придбаний за ці кошти автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Доказів про придбання спіної земельної ділянки за особисті кошти ОСОБА_2 також не надано.
23 квітня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя (об`єктами спільної сумісної власності подружжя) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку.
Визнано ОСОБА_1 співзабудовником збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію, незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв. м та житловою площею 150 кв. м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020.
Визнано ОСОБА_2 співзабудовником збудованого ним в шлюбі з ОСОБА_4 , але не прийнятого в експлуатацію, незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв. м та житловою площею 150 кв. м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 4610160300:04:004:0020. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого в постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22),визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, збудованого за час шлюбу за спільні кошти подружжя, однак не введеного в експлуатацію, не вбачається можливим.
З посиланням на вказану постанову апеляційний суд вирішив визнати ОСОБА_1 співзабудовником збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію, незавершеного будівництвом двохповерхового житлового будинку.
12 червня 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до ВерховногоСуду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, в якій просить її скасувати, направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що постанова апеляційного суду суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22), яка вказує на неможливість визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Також апеляційний суд не врахував висновки, висловлені в постановах:
- Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 522/19610/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі № 172/352/15-ц, від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18, про те, що в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане;
- від 24 жовтня 2018 року в справі № 214/1520/15-ц, про те, що сам собою факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя;
- від 13 березня 2019 року в справі № 490/6024/16-ц, що під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї;
- від 26 вересня 2018 року в справі № 713/285/2012, про те, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.
Крім того, суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані в справі докази.
22 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, а 16 січня 2025 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження в справі з огляду на таке.
30 жовтня 2024 року ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу № 607/10858/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України, за необхідності відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22), щодо належного способу захисту права одного з подружжя, який (яка) вважає себе співвласником об`єкта незавершеного будівництва, шляхом їх уточнення, надавши відповідь на питання, яке колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду кваліфікувала як виключну правову проблему, а саме: чи можна за позовом дружини (чоловіка), членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, у судовому порядку визнати спільним сумісним майно, здійснити поділ (виділ) незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
04 грудня 2024 року ухвалою Велика Палата Верховного Суду справу № 607/10858/22 прийняла до розгляду.
Правовідносини в справі № 463/1188/18 є подібними до правовідносин у справі № 607/10858/22.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал у порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Оскільки справа в подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження в справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права приватної власності на частину будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24).
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач  	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	Є. В. Петров  	
 	В. В. Пророк  	
 	В. В. Сердюк