ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
19 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 521/18392/22
провадження № 61-14686св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року у складі судді Сегеди О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
2.            Позов обґрунтовано тим, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року належить квартира АДРЕСА_1 , в якій на даний час проживає без реєстрації колишня дружина її сина ОСОБА_2 .
3.            Вказувала, що відповідачка з 2021 року систематично перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися квартирою. Без попередження самостійно змінила замки на вхідних дверях та відмовляється надати їй ключі від квартири. Під час телефонної розмови відповідачка повідомила її про те, що жодним чином не дозволить їй проживати в квартирі.
4.            Стверджувала, що відповідачка не сплачує рахунки за комунальні послуги, внаслідок чого виникли великі суми боргів, у зв`язку з чим надавачі комунальних послуг звернулися до суду щодо стягнення з неї, як власника квартири, боргів за комунальні послуги.
5.            Зазначала, що у зв`язку з боргами квартира була офіційно відключена від мережі електропостачання, однак відповідачка здійснила несанкціоноване підключення світла через електричне перенесення, у зв`язку з чим мешканці будинку систематично скаржилися на останню.
6.            Крім того, на відповідачку неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення домашнього насильства відносно неї та дрібне хуліганство, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_2 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022167470000381 від 02 вересня 2022 року за статтею 356 КК України.
7.            Позивачка вказувала, що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав, але останні нічого не змогли зробити, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав як власниця квартири АДРЕСА_1 .
8.            Враховуючи викладене просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
9.            Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року, позов задоволено.
10.         Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року, шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного житлового приміщення, без надання іншого житла.
11.         Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідачка не є членом сім`ї позивача в розумінні положень статті 64 ЖК України, тому на неї не розповсюджуються вимоги статті 156 ЖК України, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.
12.         Отже, відповідачка втратила право користування жилим приміщенням після того як перестала бути членом сім`ї сина власника квартири, в якій вона проживала тимчасово за згодою власника квартири.
13.         Судами також враховано, що припинення права користування квартирою відповідачкою переслідує легітимну мету, оскільки остання проживає без будь-яких правових підстав, не є членом сім`ї власника цієї квартири, не сплачує комунальні послуги.
14.         Крім того, судами враховано, що відповідачка забезпечена іншим житлом, а саме частиною квартири у м. Подільськ Одеської області.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
15.         У листопаді 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
16.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
17.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.
19.         Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.         Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі з 2006 року та вселилась в неї як дружина сина позивачки. Вселення у квартиру відбулось за згодою позивачки. При цьому діти ОСОБА_2 все життя проживають у спірній квартирі. Позивачка ніколи не намагалась проживати разом із ними.
21.         Заявник вказує, що судами попередніх інстанцій виселено ОСОБА_2 окремо, без її неповнолітніх дітей, проте остання є єдиним законним представником дітей. Питання виселення дітей не стояло у вказаній справі.
22.         Заявник вважає, що виселення матері у даному випадку є втручанням у право особи на повагу до приватного і сімейного життя.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
23.         У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому вказано, що судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24.           ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року належить квартира     АДРЕСА_1 (а. с. 9-10).
25.         25 січня 2007 року право власності ОСОБА_5 на квартиру  АДРЕСА_1 було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 1003 в книзі 532пр-198 від 24 січня 2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 січня 2007 року (а. с. 8).
26.         04 листопада 2006 року Третім відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси між  ОСОБА_6 та  ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис №508.
27.         Під час шлюбу у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 73, 74).
28.         Всі члени сім`ї сина позивача ОСОБА_6 (дружина, двоє дітей та він сам) були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрації (а. с. 75).
29.         Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний (а. с. 126).
30.         19 серпня 2022 року ОСОБА_1 як власник квартирі АДРЕСА_1 звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської області з заявами щодо зняття з задекларованого місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 82-83, 84-85, 86).
31.         Відповідно до відомостей № М1-103879-ф/л від 15 липня 2022 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 0 осіб (а. с. 16).
32.         Згідно з довідкою КП «ЖКС» «Хмельницький» від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації (а. с. 15).
33.          ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивачки ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 143).
34.         Відповідно до довідки відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 20 грудня 2022 року ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , знята з обліку 19 серпня 2022 року (а. с. 37);
35.         Згідно з довідкою № М1-16000-ю/л від 03 лютого 2023 року ОСОБА_2 з 06 квітня 2007 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 48).
36.          ОСОБА_2 перешкоджає позивачці користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 , а саме не пускає її в квартиру, самостійно змінила замки на вхідних дверях та відмовляється надати ключі від квартири, що підтверджується письмовими попередженнями позивачки, які були надіслані відповідачці (а. с. 18а, 19, 20, 21).
37.         Факт проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не заперечувався останньою в процесі судового розгляду та підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а. с. 183, 184, 185, 186, 187, 188).
38.         Позивачка неодноразово зверталася до начальника ОП ОРУП № 1 ГУНП з приводу порушення своїх прав як власника квартири (а. с. 18, 22-23, 24-25, 26, 27, 28-29).
39.         В грудні 2021 року стосовно відповідачки було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП (а. с. 30).
40.         Відносно ОСОБА_2 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022167470000381 від 02 вересня 2022 року за статтею 356 КК України (а. с. 18).
41.          ОСОБА_2 не сплачує рахунки за комунальні послуги, якими вона користується, внаслідок чого у позивачці виникла заборгованість за комунальні послуги.
42.         Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфоксводоканал» було стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9 674,95 грн (а. с. 130-134).
43.         Комісією по розгляду актів про порушення № 8014791 від 03 жовтня 2022 року та за № 8014833 від 04 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_1 були складені протоколи за № 487 від 18 жовтня 2022 року та за № 486 від 18 жовтня 2022 року за порушення споживачем на об`єкті: АДРЕСА_2 Правил роздрібного ринку електричної енергії та нараховані суми збитків на суму 13 961,10 грн та на суму 26 972,46 грн, всього: 40 933,56 грн (а. с. 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142).
44.         Відповідачка добровільно відмовляється звільнити квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
45.          ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_3 (а. с. 106-109).
Позиція Верховного Суду
46.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
47.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
48.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
49.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
50.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
51.         Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.
52.         За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
53.         У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
54.         У той же час положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
55.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_2 - колишня дружина її сина. З 2021 року відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, не пускає до приміщення, змінила замки, утворила заборгованість за комунальні послуги, що, серед іншого, спричинило до офіційного відключення від мережі електропостачання. Вказувала також, що на час звернення до суду із вказаним позовом у спірній квартирі відповідачка не зареєстрована, а тому у зв`язку з наведеним просила усунути перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом виселення відповідачки.
56.         Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
57.         Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
58.         Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним в демократичному суспільстві.
59.         Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.
60.         Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.
61.         Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами.
62.         Так, суди правомірно зазначили, що аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.
63.         У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
64.         Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
65.         Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
66.         Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
67.         Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
68.         Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
69.         Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).
70.         Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
71.         До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
72.         Судами встановлено, що ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з сином позивачки 04 листопада 2006 року, а спірна квартира придбана позивачем 27  грудня 2006 року.
73.         Відповідач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій вказувала, що позивачка у спірній квартирі ніколи не проживала, на підтвердження чого надано акт про фактичне місце проживання за підписом сусідів (а. с. 31).
74.         Наведені обставини дають підстави для висновку, що  ОСОБА_2 , будучи дружиною сина позивачки, вселилась у квартиру у 2007 році як член сім`ї сина власника житла, але при цьому сам власник житла та її син фактично не проживали разом однією сім`єю, на час вселення ОСОБА_6 з його дружиною ОСОБА_2 у спірну квартиру і в подальшому не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків.
75.         Отже, згода ОСОБА_1 на вселення у належну їй на праві власності квартиру обумовлена виключно наявністю офіційно зареєстрованого шлюбу між її сином та відповідачем та їхнім (сином позивачки та відповідачем) спільним проживанням однією сім`єю.
76.         Таким чином, весь формальний сімейний зв`язок даних осіб, які фактично ніколи не проживали однією сім`єю, не мали спільного бюджету і взаємних прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї, охоплюється лише диспозицією статті 64 ЖК України, відповідно до якої до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
77.         Разом з тим, ОСОБА_2 з травня 2021 року перестала бути членом сім`ї сина власника квартири ОСОБА_6 у зв`язку з розірванням між ними шлюбу, а ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивачки ОСОБА_6 помер.
78.         Статтею 406 ЦК України визначено питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, серед іншого, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
79.         Отже, аналіз положень ЖК України та ЦК України свідчить про те, що у частині першій статті 156 ЖК України не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника.
80.         У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі                            № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16 та у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
81.         Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дотримуючись балансу захисту права власності позивачки на квартиру та права користування цим житлом відповідачкою, яка не є членом її сім`ї, проте проживала тривалий час у спірній квартирі, перебуваючи у шлюбі із сином ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та виселення ОСОБА_2 .
82.         При цьому судами під час розгляду справи враховано, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить частина квартири у м. Подільськ Одеської області.
83.         Доводи заявника про те, що позивачка звернулась до суду із вимогами про виселення лише щодо ОСОБА_2 , без пред`явлення вимог стосовно дітей, відхиляються колегією суддів, оскільки згідно відомостей № М1-103879-ф/л від 15 липня 2022 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 0 осіб, а тому відповідно до положень статті 29 ЦК України місцем проживання дітей є місце проживання її матері. Крім того, саме на ОСОБА_2 покладено обов`язок забезпечити належні умови для проживання дітей.
84.         Посилання заявника на те, що суди не врахували, що позивачка як на підставу виселення посилалась на статтю 116 ЖК України, відхиляються колегією суддів, оскільки ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась, серед іншого, на порушення її прав як власниці квартири, що унеможливлює використання належним на праві власності майном.
85.         Інші доводи зводяться до незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій, яким було надано вичерпну відповідь під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій.
86.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
87.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
88.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2.            Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович