Справа № 308/343/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
   
25.12.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кураха Ю.М., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.
Відповідно до постанови, - 29.12.2023, о 22 год. 41 хв., в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 32, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi A8», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці; звужені зіниці, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук), від огляд на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку о 00 год. 14 хв. 30.12.2024 у присутності лікаря нарколога, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Курах Ю.М., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що для проведення огляду ОСОБА_1 доставлено до закладу КП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей», де ОСОБА_1 заперечував перебування у стані наркотичного сп`яніння, крім того стверджував, що йому не було забезпечено права здати інші біологічні зразки крім сечі. Зазначає, що ОСОБА_1 через психологічний стан не зміг здати сечу. Вказує, що з відеозапису файлу export-lyv51 (час 00.33.00 по 00.37.00) вбачається, що лікар закладу зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не здає сечу, то це є відмова від огляду, здати інші види біологічних зразків, крім сечі, ОСОБА_1 взагалі не пропонувалося, що є грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У випадку здійснення обстеження ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є обов`язковим відібрання біологічних зразків для подальшого їх дослідження. Вважає, що у випадку неможливості здати один з передбачених п. 12 Інструкції видів біологічних зразків, ОСОБА_1 повинні були запропонувати здати інший вид зразків (слину та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук), чого зроблено не було. За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не відмовився надавати біологічні зразки, а фактично не зміг здати один з видів зразків, лікар закладу сам фактично відмовився від проведення огляду без зразків сечі, а інші відібрати не пропонував, то на його думку, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кураха Ю.М., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать довідки про доставку SMS – повідомлення, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від вказаних осіб не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, і його захисником - адвокатом Курахом Ю.М. подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Кураха Ю.М.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у частині визнання винуватості, кваліфікації дій та накладеного стягнення апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №410220 від 30.12.2023 вбачається, що29.12.2023, о 22 год. 41 хв., в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 32, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi A8», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці; звужені зіниці, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук), від огляд на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку о 00 год. 14 хв. 30.12.2024 у присутності лікаря нарколога, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на невизнання  ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого та апеляційного суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина  ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 410220 від 30.12.2023, яким зафіксовано обставини вчиненого адміністративного правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, своїми підписами в протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи, по суті порушення пояснив, що з працівниками поліції не згідний, оскільки вони не мають повноважень робити медичні або психологічні висновки, вважає їх дії необґрунтованими, тому суд обґрунтовано визнав викладені у ньому відомості належним доказом у справі про адміністративне правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №533605 від 30.06.2023, з якої вбачається, що водія ОСОБА_1 поліцейським притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та піддано стягненню; розпискою ОСОБА_1 від 30.12.2023, згідно з якою ним підтверджено факт залишення на зберіганні автомобіля «Audi A8», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 39; наявними у матеріалах справи та дослідженими відеозаписами, які містяться на DVD-R диску, що доданий до протоколу, якими підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.
Щодо тверджень сторони захисту в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не відмовився надавати біологічні зразки, а фактично не зміг здати один з видів зразків, лікар закладу сам фактично відмовився від проведення огляду без зразків сечі, а інші відібрати не пропонував, то на його думку, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.
Згідно з пункту 12 розділу IІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
За приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП (із змінами і доповненнями, внесеними в останнє згідно із Законом України від 16.02.2021 р. N 1231-IX) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Наявними у матеріалах справи доказами, а саме відеозапису підтверджено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; звужені зіниці, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 спочатку погодився. Прибувши у супроводі поліцейських до закладу охорони здоров`я, останній у присутності лікаря-нарколога відмовився від проходження огляду, мотивуючи свою позицію відсутністю фізіологічної потреби.
На переконання апеляційного суду, дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Пунктами 7, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, на які посилається апелянт, встановлено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Апеляційний суд зауважує на тому, що положення пункту 13 розділу ІІІ Інструкції не зобов`язує лікаря використовувати для дослідження саме кров, а надає йому можливість її використання, якщо в обстеженої особи неможливо взяти зразки біологічного середовища, зазначених у п.12 цього розділу. Наявність норми Інструкції, які містять перелік видів біологічного середовища, які, окрім сечі, можуть бути відібрані, жодним чином не означають, що це є альтернатива для особи, яка проходить огляд на стан сп`яніння обирати вид біологічного середовища, яке йому зручно здавати. Вказана альтернатива встановлена для тих випадків, коли відсутня реальна об`єктивна можливість здати якийсь із зазначених видів біологічного середовища. У всякому разі, огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем медичного закладу до якого доставлений водій транспортного засобу, і лише лікар може визначити вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження. При цьому, враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у цьому закладі охорони здоров`я.
Отже доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд, повідомивши, що не має фізіологічної потреби у спорожненні сечового міхура, та не заперечував проти інших видів огляду, є неспроможними та спростовуються наявними відеозаписами.

На переконання апеляційного суду, така поведінка ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозаписі, була спрямована на небажання проходити освідування у медзакладі та свідчить про те, що він уникав пройти запропонований йому огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння, посилаючись на відсутність фізіологічної можливості. Наявним відеозаписом підтверджено, що працівники поліції неодноразово пояснювали ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду та жодним чином не обмежували йому передбачений законом час для проходження такого огляду.
Відомості з оглянутого відеозапису переконують апеляційний суд у достатності у ОСОБА_1 часу для здачі біоматеріалу (сечі), що обумовлено також і фізіологічними потребами. Останній не вказував про наявність у нього будь-яких захворювань, які б призводили до затримки сечі, і жодних документів на підтвердження цього факту не надавав. Посилання на неможливість з фізіологічних причин здати сечу для проведення дослідження, за відсутності даних про наявність захворювань, які можуть ускладнити здачу сечі на дослідження, спрямовані на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Відбір сечі на аналіз не складає особливих труднощів, оскільки стосується звичайних природних потреб будь-якої людини та визнається найбільш доступним та ефективним методом для подальшого проведення лабораторних досліджень щодо виявлення стану сп`яніння. 
На переконання апеляційного суду такі дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.
Лікарем та працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 реальну об`єктивну можливість пройти огляд в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не виконав.
Отже, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 12 липня 2024 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стороною захисту в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, зокрема і доводам сторони захисту про наявність підстав для закриття адміністративного провадження, та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановлені рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст. ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника – адвоката Кураха Ю.М., є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кураха Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага