ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 р. 	Справа № 520/20923/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.11.24  по справі № 520/20923/24
за позовом      ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області            
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
1. Визнати неправомірним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у проведенні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі довідок Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області:
- №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року.
- №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року.
- №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022 м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов., к.58, код ЄДРПОУ 14099344) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області:
- №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року.
- №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року.
- №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022 м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов., к.58, код ЄДРПОУ 14099344) здійснити індексацію заборгованості довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2021 року до моменту прийняття рішення на даній справі.
4. Допустити негайне виконання рішення суду у межах усієї суми стягнення.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує права позивача на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позровні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що дійсно в своїй  позовній заяви відповідачем по справі вказав - Головне управляння Пенсійного фонду в Харківській області. Однак, Пенсійний фонд в Харківській області звернувся в суд з клопотанням про залучення співвідповідачами по справі представників Пенсійного фонду Миколаївській і Київській області, натомість судом в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Апелянт звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати з позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд за власною ініціативою може залучити цю особу як другого відповідача.
Крім того, позивач зауважує, що не всі позовні вимоги були розглянуті судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного, просить задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що Головне управляння Пенсійного фонду в Харківській області не приймало жодного рішення по суті звернення позивача за перерахунком пенсії.
Крім того, відовідач вказує, що з 01.01.2023 та з 01.01.2024 роках у суддів, які працюють на відповідних посадах, базовий розмір, з якого визначається посадовий оклад не змінювався і залишився на рівні 2102 грн, підстав для перерахунку пенсії згідно зі ст. 142 Закону № 1402 немає.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Вищої ради правосуддя № 2006/0/15-18 від 27 вересня 2018 року позивач - ОСОБА_1 , звільнений з посади судді Комінтернівського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о. голови Комінтернівського районного суду м. Харкова №02-03/168 від 5 жовтня 2018 року позивач був відрахований зі штату суду.
З 09.10.2018 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ та згідно довідки отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ.
14.06.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої було долучено довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021 року від 29.05.2024 року № 04-49/305.
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та за наслідками її розгляду було прийнято Рішення о/р№204950002486 від 21.06.2024, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
В зазначеному Рішенні о/р№204950002486 від 21.06.2024 зокрема зазначено, що Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Законом України “Про державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 № 1928-ІХ, Законом України “Про державний бюджет України на 2023 рік” від 23.11.2022 № 2710-ІХ та Законом України “Про державний бюджет України на 2024 рік” від 09.11.2023 № 3460-ІХ, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн. Тобто розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на 2021-2024 рік не змінився.
Позивач вдруге звернувся до головного управління із заявою від 19.06.2024 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої було долучено довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №04-49/314 від 18.06.2024 станом на 01 січня 2022 року та №04-49/315 від 18.06.2024 станом на 01 січня 2023 року, які видані Державною судовою адміністрацією України територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області відділ планово - фінансової діяльності обліку та звітності.
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.06.2024 37891/03-16 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці, з аналогічних підстав, що і у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області о/р№ НОМЕР_1 від 21.06.2024.
Позивач, вбачаючи в бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у проведенні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі довідок Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області: -№04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року; - №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року; -  №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, спрямованих до відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.
Положеннями статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Колегія суддів зазначає, що дії суб`єкта владних повноважень – це активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли бездіяльність – це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що 14.06.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої було долучено довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021 року від 29.05.2024 року № 04-49/305.
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та за наслідками її розгляду було прийнято Рішення о/р№204950002486 від 21.06.2024, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
19.06.2024 року позивач вдруге звернувся до головного управління із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої було долучено довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №04-49/314 від 18.06.2024 станом на 01 січня 2022 року та №04-49/315 від 18.06.2024 станом на 01 січня 2023 року, які видані Державною судовою адміністрацією України територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області відділ планово - фінансової діяльності обліку та звітності.
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.06.2024 37891/03-16 позивачу також відмовлено в проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці, з аналогічних підстав, що і у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області о/р№ НОМЕР_1 від 21.06.2024.
Таким чином, в матеріалах справи містяться рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, якими позивачу відмовлено в проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач у справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не вчиняв бездіяльності щодо не проведення перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі довідок Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області: №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року; №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року; №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року, оскільки відповідач не розглядав зазначене питання, та не приймав жодних рішень.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, тому заміна відповідача або залучення співвідповідача у справі можлива лише у суді першої інстанції до прийняття рішення по суті спору.
Крім того колегією суддів встановлено, що позивач рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, якими позивачу відмовлено в проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці, на підставі довідок №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року; №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року; №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року не оскаржує, а отже вони є чинними та не скасованими.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у проведенні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі довідок Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року, №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року, №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021 року, №04-49/314 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2022 року, №04-49/315 від 18.06.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2023 року необхідно відмовити, у зв`язку відсутністю підстав для їх задоволення.
Зважаючи, що у задоволенні основної позовної вимоги ОСОБА_1 відмовлено, то в іншій частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити індексацію заборгованості довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2021 року до моменту прийняття рішення на даній справі та допустити негайне виконання рішення суду у межах усієї суми стягнення, які є похідними від первинної вимоги також необхідно відмовити.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі № 520/20923/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 по справі № 520/20923/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк