ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 693/655/24                                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Шимчик Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 січня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                              Файдюка В.В.,
суддів:                                                    Епель О.В.,
Мєзєнцева Є.І.,
При секретарі:                              Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суд Черкаської області від 24 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Жашківського районного суд Черкаської області з позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП (далі - відповідач 1), Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 2), в якому просив про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 27.04.2024 року поліцейський 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Степанюк Альона Петрівна склала постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2012708 відносно нього, про те, що ОСОБА_1 27.04.2024 року о 13:29 год. на 211 км. на а/д М-05 Київ - Одеса, (поблизу м. Умань) рухаючись на автомобілі марки MERSEDES - BENZ EQS 450 Д.Н.З. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год. чим перевищив максимально допустиму швидкість більше ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.9.6. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відносно останнього було застосовано покарання у виді штрафу 340 гривень.
Однак позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає її незаконною.
На думку позивача, існують об`єктивні обставини, які виключають його вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Під час руху автомобіля за кермом перебував близький родич позивача, інформацію про якого, керуючись ст. 63 Конституції України, ОСОБА_1 називати не бажає, а сам позивач знаходився на передньому пасажирському сидінні. Коли особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та позивач побачили, що працівники поліції зупиняють їх автомобіль, водій звернувся до ОСОБА_1 із проханням, щоб він сів за кермо, оскільки водій нещодавно отримав тимчасове посвідчення водія та не бажає, щоб відносно нього було винесено постанову про притягнення до відповідальності за порушення, пов`язані із дорожнім рухом, оскільки через 2 роки можуть виникнути труднощі із заміною посвідчення водія на постійне, а саме : необхідно буде повторно здавати екзамени у ТСЦ.
ОСОБА_1 погодився, водій, не виходячи з автомобіля, пересів на заднє сидіння, а позивач на водійське.
Факт того, що відбулась заміна водія, після зупинки транспортного засобу, підтверджується і тим, що сержант поліції Степанюк Альона Петрівна особисто підтвердила ту обставину, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом під час руху, та вчинення адміністративного правопорушення. Позивач перепитав у поліцейської, чи дійсно вона бажає скласти відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що вона сама підтвердила. Однак поліцейська повідомила, що складе відносно ОСОБА_1 постанову.
З огляду на вищевикладене ОСОБА_1 вважає, що поліцейською неправомірно було винесено відносно нього оскаржувану постанову серії ЕНА № 2012708 від 27.04.2024 року, а тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Жашківського районного суд Черкаської області від 24 жовтня 2024 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП. Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується відеодоказом, поданим представником відповідача, з якого чітко видно автомобіль позивача, за кермом якого перебуває останній, та дії поліцейського, які відповідають вимогам законодавства. Крім того, позивач будь-яких зауважень чи заперечень під час розгляду справи, а саме, що він не перебував за кермом під час вчинення адмінівстративного правопорушення, не заявляв.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Вважає рішення Жашківського районного суду підлягає скасування через його необ`єктивність, та, у тому числі, не дослідження та не надання оцінки усім доказам, які доводять невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Зазначає, що до суду відповідачем було подано відзив із додатками, одним із яких є компакт диск з відеозаписом та фотознімками із приладу TruCam LTI 20/20 та нагрудної камери працівника поліції. На вказаних вище фотознімках та відеозаписах зафіксовано те, що у момент, коли працівник поліції підійшла до стоячого автомобіля, за кермом знаходився ОСОБА_1 який був одягнений у білу фотболку та спортивну кофту темного кольору, яка спереду була повністю відкрита. На одному із фотознімків із приладу TruCam LTI 20/20 видно, що особа, одягнена у білу футболку та спортивну кофту темного кольору яка знаходиться ліворуч від центральної частини лобового скла автомобіля., яка визначається наявністю висвітленої частини захисної плівки у нижній частині лобового скла. Оскільки фото та відеофіксація вищевказаним приладом здійснюється на зустріч автомобілю, то під час фіксації на фото та відео водія завжди ідентифікується, як особа, яка знаходиться з правого боку, а пасажир, як особа яка знаходиться ліворуч у автомобілі на фотознімках та відеозаписі відносно приладу. Тобто, на переконання позивача, відповідач самостійно надав суду доказ, який підтверджує слова ОСОБА_1. про те, що у момент фіксації правопорушення ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні.
На переконання позивача та його представника, суд першої інстанції виніс рішення про відмову у задоволенні позову із мотивів особистої неприязні до представника позивача Надолинського Ярослава Віталійовича.
10 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду подано відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якому представником зазначено, що твердження апелянта, що на одному з фотознімків з приладу TruCAM видно, що особа одягнена у білу футболку та спортивну кофту темного кольору (натякаючи, що це саме позивач) знаходиться ліворуч від центральної частини лобового скла - не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі доказами з яких вбачається:
1) жодних фотознімків з приладу TruCAM, де було б зафіксовано особу в салоні автомобіля з лівої сторони відповідачем до відзиву не надавалося (у справі наявний лише 1 фотознімок з приладу TruCAM із зафіксованим номерним знаком транспортного засобу та відображенням цифрових даних події;
2) з наданого відеозапису з приладу TruCAM (1714224556_VB000_0427_132916) також не вбачається, що по ліву сторону від водія знаходиться будь-яка особа у білій футболці та спортивній кофті темного кольору;
3) окрім того, з наданого відеозапису портативного відео реєстратора Інпектора вбачається, що в салоні автомобіля, окрім позивача, взагалі більше не було нікого. Це видно також з 00 хв. 24 сек. відеозапису «export-3xsii», коли Інспектор підходить до авто та в просвіт заднього лівого вітрового скла видно, що на задньому сидінні відсутні люди.
Відповідно до норм статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
На виконання вимог зазначеної статті дану справу терміново призначено до розгляду.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З досліджених колегією суддів матеріалів справи вбачається, що 27.04.2024 року поліцейським 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції Степанюк Альоною Петрівною було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА № 2012708, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 340,00 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 27.04.2024 року об 13 год. 29 хв. 35 с. керував транспортним засобом марки MERSEDES - BENZ EQS 450, д.н.з. НОМЕР_1 на 211 км. а/д Київ - Одеса в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год. Перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалася приладом TruCamТС000735, чим порушив п. 12.9.6 ПДР України - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень передбачених швидкості руху передбачених знаками 3.29,3.31, 30.3.
Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII.
За приписами статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2 розділу 4 Інструкції, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Приписами пункту 12.9.б ПДР передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегією суддів враховується, що приписи статті 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, колегією суддів переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який міститься на CD-диску та долучений до відзиву представником відповідача. З вказаного відеозапису колегією суддів піддтверджено, що 27.04.2024 поліцейською 6 роти 1 бат. управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції Степанюк А.П. було зупинено автомобіль марки MERSEDES - BENZ EQS 450, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки вище вищевказаний автомобіль в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 20 км/год. За кермом автомобіля, а саме на передньому водійському сидінні, перебував позивач ОСОБА_1 . Останній одразу пред`явив поліцейській документ-перепустку, на що йому було зазначено, що такий документ не потрібний. Під час складання постанови поліцейською було роз`яснено права позивача та зазначено суму штрафу, який передбачено за вказане правопорушення. За час проведення розгляду справи ОСОБА_1 будь-яких клопотань чи зауважень не висловлював, та не повідомляв працівника поліції, що за кермом автомобіля він не перебував.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги в якості належних та допустимих доказів відео файли з фіксацією того, як позивач ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля на водійському сидінні, що свідчить про наявність у діях особи, яка керувала даним транспортним засобом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів критично розцінює твердження позивача, що він під час вчинення адміністративного правопорушення не перебував за кермом автомобіля, а перебував його родич, інформацію про якого, керуючись ст. 63 КК України, ОСОБА_1 розголошувати не бажає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що останній таким чином має на меті уникнути адміністративної відповідальності.
Водночас колегія суддів зауважує, що доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу знайшли своє підтвердження, оскільки жодних фотознімків з приладу TruCAM, де було б зафіксовано особу в салоні автомобіля з лівої сторони відповідачем до відзиву не надавалося та в матеріалах справи не міститься (у справі наявний лише 1 фотознімок з приладу TruCAM із зафіксованим номерним знаком транспортного засобу та відображенням цифрових даних події). 
Також колегія суддів критично сприймає посилання представника позивача щодо того, що суд першої інстанції виніс рішення про відмову у задоволенні позову із мотивів особистої неприязні до представника позивача Надолинського Ярослава Віталійовича, оскільки вказане є лише припущенням про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам.
Отже, доводи апелянта не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жашківського районного суд Черкаської області від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2025 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк     
      
                     Судді:                                                                       О.В. Епель

                                                                                                           Є.І. Мєзєнцев