КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 січня 2025 року місто Київ.
Справа №754/1059/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4158/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача                                  Желепи О.В.,
суддів:                                                   Немировської О.В., Стрижеуса А.М.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року (ухвалено у складі судді Зотько Т.А.)
у справі за поданням  Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, стягувач ОСОБА_3 
 
ВСТАНОВИВ
 
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань .
Вказане подання вмотивоване тим, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 754/1059/22 виданого Деснянським районним судом м. Києва 12.02.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3  заборгованості за договором позики у розмірі 118 827,20 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 1 188,27 грн. Станом на день звернення із зазначеною заявою боржником рішення суду про стягнення боргу не виконано, останній ухиляється від виконання зобов`язань, на виклики не з`являється, а тому приватний виконавець звернувся до суду з вищевказаним поданням.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року подання задоволено.
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 08 листопада 2024 року через електронний суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду є передчасними і такими, що не відповідають дійсності, а оскаржувана ухвала незаконна з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.
Вказує, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зазначає, що сам факт наявності невиконаних зобов`язань не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України. Звертає увагу, що боржник в період з 26.02.2024 року по 04.09.20224 року двічі перетинав державний кордон України та повернувся, а тому обставин, які б ставили під загрозу питання подальшого примусового виконання рішення суду та потребували тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - не встановлено.
Зазначає, що  боржник не був обізнаний про наявне виконавче провадження та не приймав участі в розгляді справи судом першої інстанції.
Вказує, що маючи право на перетинання кордону України в період дії воєнного стану, ОСОБА_4 здійснює діяльність, направлену на підтримку громадян України, будучи волонтером благодійної організації.
 
Ухвалою Київського апеляційного судувід 25 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
 
29 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Вказує, що у відповідності до положень ЗУ «про виконавче провадження», боржнику була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому листі, однак  лист виконавця з постановою про відкриття провадження було повернуто у зв`язку з відмовою боржника в отриманні кореспонденції.
Зазначає, що приватним виконавцем, у відповідності до вимог діючого законодавства, були здійснені всі заходи по виконанню рішення суду, а тому, зважаючи на наявність поїздок боржника за кордон, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України залишилося єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення та впливу на боржника для виконання ним законних обов`язків, встановлених частиною 5 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вказує, що в свою чергу представником не надано доказів на підставі яких суд мав би можливість дійти висновку про виконання боржником зобов`язань перед стягувачем, визначених рішенням суду, і погашення заборгованості без вжиття заходів обмеження у праві виїзду за межі України. Адже боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження відносно нього та про необхідність виконати рішення суду, однак доказів, що ним вчинялися дії по його виконанню, матеріали справи не містять.
Вважає, що той факт, що боржник є волонтером благодійної організації та перетинає кордон виключно з метою доставки гуманітарних вантажів не є підставою для звільнення боржника від виконання свої зобов`язань.
Звертає увагу, що в постанові про відкриття виконавчого провадження міститься обов`язок надати декларацію про майновий стан та доходи, однак всупереч цьому декларацію на сьогоднішній день надано не було.
 
У судовому засіданні 14 січня 2025 року, яке проведено в режимі відео конференції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала. ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Приватний виконавець Ляпін Д.В. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи провести без його участі.
 
Заслухавши суддю-доповідача, стягувача та представника боржника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 754/1059/22 виданого Деснянським районним судом м. Києва 12.02.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3   заборгованості за договором позики у розмірі 118 827,20 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 1 188,27 грн..
Відповідно до постанови приватного виконавця від 26.02.2024 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 04.09.2024 року боржник немає відкритих рахунків в банківських установах.
Згідно відповіді Державної податкової служби України від 04.09.2024 року інформація про джерела доходів боржника відсутня.
Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 04.09.2024 року боржник пенсію не отримує, інформація про місце роботи за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи відсутня.
Відповідно до інформації Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, боржник не володіє цінними паперами.
За інформацією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за боржником майно не зареєстровано.
Згідно даних з Державного суднового реєстру України, за боржником морські та річкові транспортні засоби не зареєстровано.
Згідно відповіді Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за боржником майно не зареєстровано.
Згідно повідомлення Міністерства внутрішніх справ України від 04.09.2024 рокуза боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником відсутні зареєстровані об`єкти нерухомого майна.
Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київське міське БТІ» від 05.03.2024 року квартира вказана у виконавчому документі за боржником не зареєстрована.
Згідно Акту 15.04.2024 року приватним виконавцем було здійснено вихід за вищезазначеною адресою боржника з метою перевірки майнового стану боржника та огляду житлового приміщення. В зазначений час за вказаною адресою, боржника розшукати не вдалося, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено.
У результаті здійснення виконавчих дій, грошові кошти та/або майно боржника, на які можливо звернути стягнення не виявлено.
Разом з тим, згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 04.09.2024 року встановлено, що боржник в період з 26.02.2024 року по 04.09.20224 року неодноразово перетинав державний кордон України у невизначеному напрямку.
 
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що через наявність поїздок боржника за кордон, існує реальна можливість довготривалого виїзду боржника за межі України, а за відсутності в нього майна за рахунок якого може бути виконано рішення суду, не вжиття судом обмеження у праві виїзду за кордон, унеможливить подальше виконання рішення суду. Також, суд виходив з того, що перетин боржником кордону, свідчить про те, що останній має неофіційні доходи, проте умисно ухиляється від свого обов`язку по виконанню рішення суду. Судом також враховано те,  що на даний час приватним виконавцем вчинені всі передбачені законом заходи по виконанню рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження,  крім тих, що передбачені законом і є необхідними  в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки,  для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для  захисту  здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 ч.3 ст.18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України.
Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України  не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.
Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 754/1059/22 виданого Деснянським районним судом м. Києва 12.02.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики у розмірі 118 827,20 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 188,27 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1  від 26.02.2024 року направлялася на адресу ОСОБА_2 , зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_1 , однак лист з постановою повернувся з відміткою «адресат відмовився».
В судовому засіданні представник боржника підтвердила, що вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання боржника.
А відтак, боржник вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, відповідно до приписів статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».  
Суд зазначає, що свідома відмова від отримання поштової кореспонденції , адресованої приватним виконавцем є ухиленням від виконання рішення суду.
Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 04.09.2024 року боржник немає відкритих рахунків в банківських установах.
Згідно відповіді Державної податкової служби України від 04.09.2024 року інформація про джерела доходів боржника відсутня.
Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 04.09.2024 року боржник пенсію не отримує, інформація про місце роботи за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи відсутня.
Відповідно до інформації Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, боржник не володіє цінними паперами.
За інформацією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за боржником майно не зареєстровано.
Згідно даних з Державного суднового реєстру України, за боржником морські та річкові транспортні засоби не зареєстровано.
Згідно відповіді Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за боржником майно не зареєстровано.
Згідно повідомлення Міністерства внутрішніх справ України від 04.09.2024 року за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником відсутні зареєстровані об`єкти нерухомого майна.
Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київське міське БТІ» від 05.03.2024 року квартира вказана у виконавчому документі за боржником не зареєстрована.
Згідно Акту 15.04.2024 року приватним виконавцем було здійснено вихід за вищезазначеною адресою боржника з метою перевірки майнового стану боржника та огляду житлового приміщення. В зазначений час за вказаною адресою, боржника розшукати не вдалося, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено.
У результаті здійснення виконавчих дій, грошові кошти та/або майно боржника, на які можливо звернути стягнення не виявлено.
Заперечуючи проти подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_2 вказував на те, що він є волонтером благодійної організації та перетинає кордон виключно з метою доставки гуманітарних вантажів. На підтвердження надав наказ «11к/22 від 18.08.2022 року БО «Український благодійний фонд «Захист та Допомога» про зарахування до лавр волонтерів ОСОБА_2 та декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою. Однак такі обставини не є підставою для звільнення боржника від виконання рішення суду.
Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).
Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).
Водночас свобода пересування особи гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень частини 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» (п. п. 78-82).
Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).
У відповідності до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Судом встановлено, що боржник ухиляється від отримання поштової кореспонденції від приватного виконавця, а відповідно і від виконання рішення суду, жодних грошових коштів на виконання рішення суду з часу обізнаності про обмеження у праві виїзду також не сплатив, доказів, що ним вчинялися дії по  виконанню, матеріали справи не містять. Тоді як виконавцем були здійснені всі заходи по виконанню рішення суду, а тому, зважаючи на наявність поїздок боржника за кордон, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України залишилося єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення та впливу на боржника для виконання ним законних обов`язків.
Посилання на відсутність коштів, суд не приймає, так як вважає, що боржник, залишаючись в Україні, може працевлаштуватись, або отримати кредит для виконання рішення суду, а виїхавши за межі України, боржник матиме можливість уникнути виконання рішення.
Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом. 
Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 30.01.2018 N 256/5/65 "Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.02.2018 за № 133/31585 (далі - спільний Порядок), а саме пункту 5 розділу IV, інформація про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вилучається з бази даних у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
З огляду на те що, судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною апелянта не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_2 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.
Порушень судом норм процесуального права, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                     О.В. Немировська
 
                                                                                                                    А.М. Стрижеус