ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2534/22  Номер провадження 22-ц/814/1125/25	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С.А.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.-
розглянувши у  відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,- 

В С Т А Н О В И В: 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.
В обгрунтування заяви вказував, що Гадяцьким районним судом Полтавської області було видано судовий наказ по справі №526/2534/22 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.
Зазначав, що підставою для видачі судового наказу Гадяцьким районним судом Полтавської області від 23.12.2022 по справі №526/2534/22 стало надання ОСОБА_2 довідки про її місце реєстрації та склад сім`ї, яка видана Пигарівським старостинським округом Середино-Будської міської ради від 11.11.2022 за №92. Проте дана довідка не підтверджує проживання дитини разом із матір`ю. 
Вказував, що дитина проживає з літа 2022 року в с. Пигарівка Шосткинського району Сумської області разом з його батьками. Матір дитини не мала роботи тривалий час і залишила дитину на утримання батькам. Факт проживання дитини з літа 2022 року і по теперішній час у с. Пигарівка підтверджується довідками, які кожні півроку видавались його батьку для отримання соціальних пільг довідка №59 від 06.06.2022, довідка №95 від 05.12.2022, довідка №66 від 05.06.2023 та актом встановлення фактичного проживання громадян за адресою: АДРЕСА_1 від 24.07.2024 №1.
Посилався на те, що Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 31.07.2024 року по справі №589/3441/24 видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 29.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати судовий наказ від 23.12.2022 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний судовий наказ було видано на підставі довідки про місце реєстрації та склад сім`ї від 11.11.2022 року № 93 виданої Пигарівським старостинським округом № 4 Середино-Будської міської ради, яка втратила чинність та на даний час чинним законодавством не передбачено отримання такої довідки.
Окрім того вказує, що ОСОБА_2 з 2018 року втратила право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.05.2023 року у справі № 526/2845/22.
Зазначає, що наявність судового наказу виданого 31.07.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , з 29.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття є належним та допустимим доказом та достатнім фактом для припинення обов`язку боржника по судовому наказу у справі № 526/2534/22 від 23.12.2022 року Гадяцького районного суду Полтавської області, а також він є беззаперечною обставиною для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. 
Також посилається на те, що його заява перебувала на розгляді в Гадяцькому районному суді більше трьох місяців, що порушує розумні строку розгляду даної зави.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи сторони по справі в судове засідання не з`явилися, подавши заяви з проханням справу слухати у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2022 року Гадяцьким районним судом Полтавської області виданий судовий наказ по справі №526/2534/22 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, районний суд виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів припинення зобов`язань заявника .
Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1ст.191 СК України).
Згідно з п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
За положеннями ст.160 ЦПК України та ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.
Відповідності до положень ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання  виконавчого  листа  таким,  що  не  підлягає виконанню, поділяються на дві групи:процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі відновлення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання; матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначав, що спірний судовий наказ було видано на підставі довідки про місце реєстрації та склад сім`ї від 11.11.2022 року № 93 виданої Пигарівським старостинським округом № 4 Середино-Будської міської ради, яка втратила чинність та на даний час чинним законодавством не передбачено отримання такої довідки.
Окрім того, вказував, що існує судовий наказ виданий 31.07.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , з 29.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а тому є достатнім фактом для припинення обов`язку боржника по судовому наказу справі № 526/2534/22 від 23.12.2022 року Гадяцького районного суду Полтавської області.
Разом з тим, із ст. 599 ЦК України вбачається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини.
          Між тим,законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.
Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.
Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.
Між тим з таким позовом ОСОБА_1 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції при вирішенні поданої ОСОБА_1 заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент видачі спірного судового наказу, дитина проживала з батьком та перебувала на повному його утриманні, не підтверджені належними доказами.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
    Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко _______ _____________ О.І. Обідіна