УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2025 року
м. Київ
справа № 753/23166/21
провадження № 61-193ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про виселення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про виселення.
08 лютого 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про заміну позивача ОСОБА_2 його правонаступником, оскільки 
ОСОБА_2 05 квітня 2023 року за договором купівлі-продажу відчужив спірну квартиру АДРЕСА_1        ОСОБА_3 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 12 грудня 2024 року, заяву ОСОБА_3 задоволено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважаючи, що у правовідносинах, щодо яких виник спір, змінилася сторона, залучив до участі у справі його правонаступника. 
02 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчук Г. В. направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи рішення про заміну правонаступника не врахували правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 185/4881/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13.
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України, суд у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.
Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах 
До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16-ц.
У постанові від 31 січня 2024 року у справі № 346/5515/22ц Верховний Суд зазначив, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.
Як встановили суди ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про її виселення з квартири, яку за думкою позивача остання займає без будь-яких правових підстав, відтак перешкоджає позивачу у вільній реалізації своїх прав як власника квартири.
Відповідно до статті 391 ЦК України саме власнику майна належить право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином пред`явлення позову у цій справі направлене на захист не особистих (тобто тих, які нерозривно пов`язані саме о його особою) прав позивача, а прав позивача саме як власника спірної квартири у можливості реалізації ним права на вільне користування належним йому майном як складової права власності.
За таких умов предметом розгляду справи фактично є захист прав власника такого майна, а обсяг та можливість реалізації такого права не пов`язане з тим, яка саме конкретна особа є таким власником майна.
Вже під час розгляду справи право власності на квартиру від 
ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_3 , який після цього набув усіх прав на вказаний об`єкт.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що в даному випадку саме і відбулося матеріальне правонаступництво у цих правовідносинах, яке надало позивачу (його правонаступнику) можливість продовжити захист інтересів власника квартири від незаконного з його точки зору посягання відповідача на можливість реалізації власником своїх прав по відношенню до своєї власності.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який, на думку заявника, свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Також, Верховний Суд не приймає доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували позиції Верховного Суду, викладені у постановах у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 185/4881/16-ц, 
від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц, оскільки вказаним доводам апеляційний суд надав оцінку та обґрунтовано спростував їх. 
У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, за результатами оцінки доводів заявника та змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва 
від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про виселення.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 В. М. Ігнатенко
                                                                                                        О. М. Ситнік
                                                                                                        І. М. Фаловська