УХВАЛА
03 березня 2025 року
м. Київ
справа № 606/970/24
провадження № 51 - 381 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. 
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду захисник направив нову касаційну скаргу, проте приписів ст. 427 КПК не дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Так, порушуючи питання про скасування вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі так і не навів обґрунтування допущення попередніми судами таких порушень норм права, які могли б тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до положень, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на зміст статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК.
Замість цього захисник переважно цитує положення окремих статей, не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу ст. 433 КПК не є предметом перевірки в  порядку касаційної процедури.
Крім того вказуючи на порушення місцевим судом приписів ст. 346 КПК, скаржник не зазначив обґрунтування як недотримання цієї норми закону вплинуло на законність та об`єктивність прийнятого судового рішення стосовно ОСОБА_5 .
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Таким чином, зважаючи на те, що захисник недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_5 , разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути захиснику ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                  ОСОБА_3