ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року                               м.Дніпро                          Справа №  904/1503/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів:                                            Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача:        Дерило В.Г.
від відповідача:  не з`явився    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" 
на рішення   Господарського суду Дніпропетровської   області   від   20.08.2024 р. 
( суддя    Татарчук В.О., м. Дніпро, повний текст рішення підписано 30.08.2024 р. )
у справі
за позовом   
Дніпровської міської ради 
( м. Дніпро )
до  
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" 
( м. Запоріжжя )
про  стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави

                                                                                      ВСТАНОВИВ:

1.     Короткий зміст позовних  вимог.

Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави в розмірі 637 154,61 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005 фактично перебуває у користуванні Відповідача без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим Відповідач у період з 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р. користувався земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки та не сплачуючи при цьому плату у відповідному розмірі, що у свою чергу позбавило Дніпровську міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської   області   від   20.08.2024 р. у справі №  904/1503/24  позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" на користь Дніпровської міської ради 637 154,61 грн. - безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави та 9 557,32грн. - витрат по сплаті судового збору.

3.      Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись   з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг", через систему "Електронний суд", звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави в розмірі 502 324,15 грн. та в частині стягнення судововго збору, в розмірі 7 534,99 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви про   стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави, в розмірі 502 324,15 грн. відмовити.

4.     Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що при ухваленні рішення має місце не з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Суд не врахував, що розрахунок позовних вимог за 2021, 2022 роки, здійснений Позивачем без підтвердження належними доказами розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Судом взятий до уваги розрахунок суми коштів, який здійснений на підставі даних щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2021, 2022 роки, які не можуть вважатися належними доказами на підтвердження її розміру. 
При цьому Скаржник зазначає, що фактично, на підтвердження нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2023 рік Позивачем наданий витяг № НВ-9929887932023 із зазначенням нормативної грошової оцінки за 2023 рік, а за 2022, 2023 роки - розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, складений Комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок. При цьому, в зазначеному розрахунку суми коштів міститься інформація про те, що розмір нормативної грошової оцінки за 2021, 2022 роки застосований згідно з розрахунком КП ДМР «МЗО» від 16.10.2023 р..
Скаржник наголошує на тому, що Позивач обґрунтував лише розмір нормативної грошової оцінки за 2023 рік, надавши витяг № НВ-9929887932023 та застосувавши в Розрахунку суми коштів зазначений у витягу розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік, а розмір нормативної грошової оцінки за 2021, 2022 роки жодним належним доказом Позивачем не підтверджений. Так, на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки за 2021 рік, 2022 рік Дніпровською міською радою не надано ані витягу чи довідки з Державного земельного кадастру, ані технічної документації на спірну земельну ділянку, ані висновку судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2021 рік ( від 16.10.2023 р. ) та Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2022 рік ( від 16.10.2023 р. ), складені Комунальним підприємством «Муніципальний землевпорядний офіс» Дніпровської міської ради не є належними доказами, якими, відповідно до норм чинного законодавства та правового висновку Верховного суду від 09.11.2021 р. у справі № 905/1680/20, можна обґрунтувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки. 
Відтак, на думку Скаржника, позовні вимоги Дніпровської міської ради є необґрунтованими в частині стягнення 502 324,15 грн., що складається з: 239 201,98 грн. - сума збережених без достатньої правової підстави коштів за користування земельною ділянкою в період 01.01.2021 р. - 31.12.2021 р.; 263 122,17грн. сума збережених без достатньої правової підстави коштів за користування земельною ділянкою в період 01.01.2022 р. - 31.12.2022 р..

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1  ст. 263 ГПК України  та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Присутній у судовому засіданні представник Позивача просив не враховувати письмові пояснення, які надійшли до апеляційного суду від Дніпровської міської ради з порушенням процесуальних строків встановлених судом.
Разом з тим, присутній у судовому засіданні представник Дніпровської міської ради надав пояснення по суті апеляційної скарги Відповідача, заперечуючи проти її задоволення, посилаючись на безпідставність та недоведеність доводів апеляційної скарги.

6.       Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.09.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою   Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2024 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської   області матеріали справи/копії матеріалів справи  № 904/1503/24.  
Матеріали справи  № 904/1503/24  надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської   області   від   20.08.2024 р. у справі №  904/1503/24  залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 9 041 грн. 83 коп..
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання  на 29.01.2025 р..
Від Скаржника надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з   тим, що ТОВ "Ньюпорт Холдінг" не має можливості забезпечити участь представника - адвоката в судовому засіданні, що призначене на 29.01.2025 р.. Також Відповідачем отримані додаткові пояснення Дніпровської міської ради, для ознайомлення з якими товариству потрібен додатковий час.
Розглянувши   вказане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для задоволення даного   клопотання з   урахуванням такого.
Заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності участі його представника в судовому засіданні ( якщо він вважав таку участь необхідною). 
Судом врахований принцип ефективності судового процесу, який  діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено,  що справа має бути розглянута судом  у  розумний строк.
Участь представників учасників   справи у   засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом. При цьому, позиція Скаржника достатньо повно викладена  в апеляційній скарзі.
Матеріали   справи   містять обсяг відомостей достатній для   розгляду   апеляційної скарги й за відсутності представника Скаржника.
У   рішеннях Європейського суду   з   прав людини   у справах   "Ryabykh v.Russia"   від   24.07.2003 р., "Svitlana Naumenko v. Ukraine"   від   09.11.2014 р. зазначено,   що   право на справедливий   судовий розгляд,   гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись   у   світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. "Розумність" строку визначається окремо для кожної   справи.   Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників   судового   процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду   у   справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором,   що   унеможливлює визначення конкретних строків   судового розгляду справи,   тому потребує нормативного встановлення.
Роль національних суддів полягає   у   швидкому та ефективному розгляді   справ   ( &51 рішення Європейського суду   з   прав людини   від   30.11.2006 р.   у   справі "Красношапка проти України").
А отже,   у зв`язку з   недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 256 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на   розгляд   його   справи   упродовж розумного строку, колегія суддів відмовляє   у   задоволенні   клопотання   про   відкладення розгляду справи.
На думку суду обставини   справи   свідчать про наявність   у   справі матеріалів достатніх для її   розгляду   та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, враховуючи,   що   учасники   справи   належним чином повідомлені про дату, час та місце   судового   засідання, явка представників сторін   у судове   засідання   не   була визнана судом обов`язковою, та   з   метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог ст. 273 ГПК України,   судова колегія   вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника Відповідача, за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 29.01.2025 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.     Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350566408 від 16.10.2023 р.  за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" 14.03.2017 р. на праві приватної власності зареєстровано будівлі та споруди автозаправної станції, загальною площею ( кв.м ): 51.9, опис: А-1 - операторська, а - ґанок, а1 - ґанок, В - навіс, Г - вагончик ( тимч. ), № 1-3 - паливно-роздаточні колонки, № 4-7 - огорожа, № 8 - підземні ємкості, № 9 - інформаційний стенд, № 10 - резервуар для зберігання зріджених вуглеводневих газів, № 11 - колонка газо-роздавальна, № 12, 13 - щогла блискавкозахисту, І-ІІІ - мостіння ( асфальт, тр.плитка, щебінь ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1197465512101, за адресою: проспект Богдана Хмельницького, 135-А, у місті Дніпро, яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005.
Земельна ділянка площею 0,2234 га з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005, яка розташована на проспекті Богдана Хмельницького, 135-А, у місті Дніпро є сформованою з 04.11.2011 р., цільове призначення земельної ділянки віднесено до секції 12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.10.2023 р..
12.10.2023 р. Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за адресою: АДРЕСА_1 ( кадастровий номер 1210100000:02:157:0005 ), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №12/10/23-Л-6 від 12.10.2023 р..
Зазначеним актом встановлено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" є власником будівель та споруд з 14.02.2017 р. за адресою: проспект Богдана Хмельницького, м. Дніпро. Під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташовані будівлі та споруди автозаправної станції. Доступ до земельної ділянки вільний. Між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" відсутні діючі цивільно-правові угоди на вищезазначену земельну ділянку. Згідно з інформацією Публічної кадастрової карти України земельна ділянка сформована та має кадастровий номер 1210100000:02:157:0005.
Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 30.06.2023 р. податкові декларації на 2019-2023 роки Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" до Головного управління Державної податкової служби не надавались.
За твердженням Позивача у період з 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р. між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005. У зв`язку з чим, Позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду, в якому просив стягнути з Відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 637 154,61 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в суді першої інстанції, Відповідач зазначав, що відповідно до витягу № НВ-9940842402024, офіційно отриманого з Державного земельного кадастру України, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005 складає 2 260 456,82 грн, проте в розрахунках Позивача нормативна грошова оцінка земельної ділянки, щодо плати за яку виник спір, значно перевищує відомості Державного земельного кадастру України, у зв`язку з чим відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими. При цьому, розрахунок суми позовних вимог є необґрунтованим, оскільки здійснений не на підставі даних, визначених витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель і наведене є порушенням чинного законодавства.
        За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.       Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині задоволення судом позову щодо стягнення з ТОВ "Ньюпорт Холдінг" безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави в розмірі 502 324,15 грн.                          ( 239 201,98 грн. в період 01.01.2021 р. - 31.12.2021 р.; 263 122,17 грн. в період 01.01.2022 р. - 31.12.2022 р. ), а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позову щодо стягнення з ТОВ "Ньюпорт Холдінг" в розмірі 134  830,46 грн. в період з 01.01.2023 р. по 23.11.2023 р., сторонами не оскаржується, згідно  з  ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог Позивача щодо стягнення 637 154,61 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р. є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування, у зв`язку з чим, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 637 154,61грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р..
Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на таке.
Власником земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005 на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить Відповідачу є Позивач. Вказане сторонами не заперечується.
За умовами ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 ст. 93 і ст. 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст.96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності ( п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою ( п. п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг ( заощадив ) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 р. у справі № 925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Судами встановлено, що об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать Відповідачеві розташовані на земельній ділянці, яка є сформованою та має чітко визначені межі. 
Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, Відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у Відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
Відповідач не заперечує того, що він є власником нерухомого майна і відповідно користується земельною ділянкою, на якій воно розташоване, у спірний період з 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р. за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.
Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 р. у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 р. у справі № 922/3463/19.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка, має кадастровий номер 1210100000:02:157:0005. На вказаній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, що належить Відповідачу.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Ст. 12 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно - правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (статті 13 цього Закону); нормативно - грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Частиною другою ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з частиною третьою ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин.
Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів № 489 ( зі змінами та доповненнями, який діяв у відповідний період ). В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель ( пункт 1 розділу II Порядку № 489).
Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається за формулою: Цн=(В*Нп) : Нк * Кф * Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Індексація нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 289 ПК (пункт 3 розділу II Порядку № 489 ). Крім того, зазначений Порядок передбачає можливість розрахунку середньої ( базової ) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, вартість одного квадратного метра земель населених пунктів за економіко-планувальними зонами, вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання, які визначаються за іншими формулами та не пов`язані з нормативною грошовою оцінкою, яка застосовується для визначення розміру орендних платежів ( пункти 7, 9, 10 Порядку № 489 ).
Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 р. № 213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (пункт 1 розділу III Порядку № 489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема вказано: "Витяг сформовано" із зазначенням дати його формування.
Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України "Про адміністративні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 р. № 835 "Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг", що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.
Так, згідно з підпунктами 8, 14, 15 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема відомості про нормативну грошову оцінку (значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель), а також інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою, відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів), інформація про документи, на підставі яких встановлено нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці, до складу якої входить земельна ділянка, згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку. Отже, за наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастру про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земель.
Пунктом 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюють під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.
Згідно з додатком 41 передбачена форма довідки з Державного земельного кадастру, яка ідентифікує земельну ділянку за її кадастровим номером, місцем знаходження, площею, а також поряд з іншими даними містить відомості про економічну та нормативно грошову оцінку земель.
Відповідно до пункту 179 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, довідки з Державного земельного кадастру, що містять узагальнену інформацію про землі (території), надають органам державної влади, органам місцевого самоврядування для здійснення своїх повноважень, визначених законом, особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів та Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.
Отже, така довідка, поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, може бути належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.
Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", також є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
Отже, як слушно зазначив суд першої інстанції - власник ( землекористувач ) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.
Згідно з пунктом 286.2 ст. 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Отже, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку.
З огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98-103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Як зазначалося раніше, 12.10.2023 р. Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за адресою: просп. Богдана Хмельницького, 135-А, м. Дніпро (кадастровий номер 1210100000:02:157:0005), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №12/10/23-Л-6 від 12.10.2023 р..
Зазначеним актом встановлено, що згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" є власником будівель та споруд з 14.03.2017 р. за адресою просп. Богдана Хмельницького, 135-А, м. Дніпро. Під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташовані будівлі та споруди автозаправної станції. Доступ до земельної ділянки вільний. Між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" відсутні діючі цивільно-правові угоди на вищезазначену земельну ділянку. Згідно з інформації Публічної кадастрової карти України земельна ділянка сформована та має кадастровий номер 1210100000:02:157:0005.
Отримана з офіційних джерел інформація та акт перевірки Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель № 12/10/23-Л-6 від 12.10.2023 р., за твердженням Позивача стали підставою для звернення до Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді ( далі – Комісія ) при використанні Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005.
За результатами звернення, Комісія розглянула наявні матеріали щодо суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї земельної внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" за земельну ділянку по просп. Богдана Хмельницького, 135-А, м. Дніпро (кадастровий номер 1210100000:02:157:0005).
Як вбачається з долученого до позовної заяви розрахунку Комісії суми коштів, які зберіг у себе землекористувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" за рахунок Дніпровської міської ради внаслідок користування земельною ділянкою, площею 0,2234 га, розташованої за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 135-А, кадастровий номер 1210100000:02:157:0005, без достатньої правової підстави за період з 01.01.2021 р. по 23.11.2023 р., загальна сума коштів складає 637 154,61 грн, з якої 239 201,98грн за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., 263 122,17 грн за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р. та 134 830,46грн за період з 01.01.2023 р. по 23.11.2023 р..
Отже, виходячи з розрахунку Комісії, він здійснений виходячи з цільового призначення зазначеної земельної ділянки, її розміру, ставок орендної плати за відповідні періоди.
Позивач також зазначив, що з урахуванням відсутності можливості отримати витяги про нормативну грошову оцінку на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:02:157:0005 за 2021, 2022 роки, з незалежних від Позивача обставин, розрахунок за цей період було зроблено на підставі даних, наданих Комунальним підприємством "Муніципальний землевпорядний офіс".
За правовим висновком, викладеним у п. 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 905/1680/20, п. 50 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 р. у справі № 910/8770/19, якщо певні обставини можуть підтверджуватися тільки конкретно визначеними законодавством доказами, то такі докази слід вважати допустимими. Якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретних засобів доказування, то ці докази вважаються належними.
Перевіривши вказаний розрахунок, враховуючи, що в процесі розгляду справи, Відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами його невірність, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що розрахунок, затверджений протоколом Комісії № 7 від 23.11.2023 р., здійснений вірно.
Доводам Скаржника суд першої інстанції надав належну оцінку, зазначивши, що посилання Відповідача про неврахування відомостей Державного земельного кадастру України відповідно до якого нормативна грошова оцінка   земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:02:157:0005 станом на 05.06.2024 р. складає 2 2604 56,82 грн – є необгрунтованим, оскільки розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач, був затверджений рішенням Комісії, оформленим протоколом № 7 від 23.11.2023 р., яке є діючим і в судовому порядку не визнавалось недійсним. При цьому, Відповідач мав можливість надати свої заперечення Комісії щодо розрахунку, однак будучи повідомленим про розгляд Комісією матеріалів, не приймав участі в засіданні та не скористався своїм правом. Разом з тим, Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, визначений Комунальним підприємством «Муніципальний землевпорядний офіс» розмір нормативної грошової оцінки за 2021, 2022 роки.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду  першої інстанції в оскаржуваній частині є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування    рішення   місцевого господарського суду,    оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення   підлягає  залишенню без змін.

10.   Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської   області   від   20.08.2024 р. у справі №  904/1503/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право  касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.     

Повний текст постанови складено 03.02.2025 р.

Головуючий суддя                                                                                                                                            І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                                                                                                      О.В. Чус

        Суддя                                                                                                                                                                                       М.О. Дармін